Gastroenterology and Hepatology is an official peer-reviewed journal of the Czech Society of Gastroenterology and the Czech Society of Hepatology, the Slovak Society of Gastroenterology and the Slovak Society of Hepatology, published by the Czech Medical Association of J. E. Purkyně by the publishing house Care Comm. It is published on 6× a year. The articles are published in Czech, Slovak and English. The journal has been published since 1999, its previous name was Czech and Slovak Gastroenterology and Hepatology (ISSN 1213-323X). Gastroenterology and hepatology are indexed in the following databases: SCOPUS, CHEMICAL TITLES, EXCERPTA MEDICA/EMBASE, CHEMICAL ABSTRACTS, INIS Atomindex, Food Science and Technology Abstracts, Bibliographia Medica Čechoslovaca, Index Copernicus.
8. kongres České gastroenterologické společnosti: abstrakta
8. kongres České gastroenterologické společnosti ČLS JEP 16.–18. října 2025 Clarion Congress Hotel Prague, Praha
80th anniversary of the founding of the Czech Gastroenterological Society
Termín konání osmého ročníku kongresu České gastroenterologické společnosti vychází téměř na den přesně s výročím založení naší odborné společnosti, k němuž došlo před 80 lety dne 25. 10. 1945. Rád bych zmínil atmosféru a několik zakládajících osobností, které u zrodu odborné společnosti stály. Rozvoj různých podoborů vnitřního lékařství ve 30. letech minulého století byl velmi intenzivní, avšak byl násilně přerušen válečnými lety 1938–1945. Krátce po skončení druhé světové války, a to již v červenci roku 1945, byla v knihovně propedeutické kliniky prof. Prusíka ve Všeobecné nemocnici v Praze, dnešní IV. interní kliniky, svolána schůze přípravného výboru s cílem založit samostatnou odbornou společnost, která se bude věnovat diagnostice a léčbě trávicích chorob a jater. Doc. Scheiner, člen gastroenterologické skupiny z I. interní kliniky ve Všeobecné nemocnici v Praze, na přípravné schůzi shrnul důvody pro založení nové odborné společnosti. Zároveň si přípravný výbor přál vydávat vlastní časopis, a proto byla založena pracovní skupina, jejímiž členy byli: dr. Mařatka, doc. Mašek, doc. Scheiner a dr. Herfort, která měla za úkol prozkoumat požadavky lékařů z klinické praxe, zda by vznik takového časopisu uvítali. Byl připraven a rozeslán dotazník. Na dalším setkání dne 7. 9. 1945 bylo konstatováno, že odpovědělo a souhlas vyjádřilo pouze 148 lékařů a mnozí, především pražští kolegové, vůbec neodpověděli. Limitem pro možnost založit nový časopis byl minimální počet souhlasů 200 a vyšší, a proto musela být tato aktivita odložena až na pozdější dobu. V dubnu 1947 vyšlo první číslo našeho časopisu pod názvem Gastro-enterologia Bohema. Nicméně při této druhé přípravné schůzi (7. 9. 1945) bylo určeno datum první plenární a zakládající schůze, která se uskutečnila dne 25. 10. 1945 v posluchárně III. interní kliniky Všeobecné nemocnice. Zde se sešel výkvět interní medicíny té doby, neboť zakládajícími členy byli nejen gastroenterologicky orientovaní internisté, ale také revmatologicky, endokrinologicky a kardiologicky orientovaní lékaři, jako byl prof. Prusík, prof. Charvát nebo prof. Lenoch. Ze zakládajících členů gastroenterologů to byli: doc. Mašek, doc. Scheiner, dr. Mařatka a dr. Herfort. Návrh stanov nové společnosti přečetl doc. Mašek a poté byl zvolen prvním předsedou ČGS doc. Scheiner a také tři místopředsedové v pořadí prof. Diviš, prof. Netoušek a prof. Hons. Prvním sekretářem (tajemníkem výboru ČGS) byl zvolen dr. Herfort a pokladníkem prof. Lenoch. Členové výboru byl dr. Mařatka, prof. Charvát, doc. Mašek a doc. Šváb. Informace, resp. zápis z této zakládající schůze byl zveřejněn v prvním čísle nově založeného odborného časopisu Gastro-enterologia Bohema v dubnu 1947, s téměř dvouletým zpožděním. Dne 28. 2. 1946 byl na valné hromadě definitivně potvrzen konstituovaný výbor společnosti. V roce 1951 došlo ke sloučení dvou odborných společností, české a slovenské, za vzniku Československé gastroenterologické společnosti. V roce 1971 se hepatologická sekce, původně komise, od ČGS osamostatnila a vznikla nezávislá Česká hepatologická společnost (ČHS). V průběhu 80 let trvání odborné společnosti se v jejím řízení vystřídalo celkem 16 předsedů, z nichž některé – otce zakladatele – jsme v našem časopisu Gastroenterologie a hepatologie zmiňovali v průběhu tohoto roku, konkrétně se jednalo o prof. Mařatku, prof. Scheinera, prof. Maška, a prof. Herforta. Seznam všech dosavadních předsedů ČGS naleznete v tab. 1. Nedílnou součástí aktivit naší společnosti je vydávání odborného periodika, jehož historie je jen o 2 roky kratší než historie celé společnosti. Téměř osm desítek let vydávání časopisu je spojeno především se změnami názvů tohoto periodika. Prvním titulem byla Gastro-enterologia Bohema a vedoucím redaktorem byl Karel Herfort. Poté v roce 1950 na jeden rok vedl časopis Přemysl Domberský a časopis byl přejmenován na Sborník pro pathofysiologii trávení a výživu. Od roku 1952 redigoval časopis Josef Mašek, který v roce 1956 indukoval další změnu názvu časopisu na Československá gastroenterologie a výživa, a tento název měl časopis téměř 40 let. V roce 1969 převzal po Maškovi časopis Zdeněk Mařatka, který jej redigoval následujících 30 let, a to až do roku 1999. V roce 1993 byla realizována další změna názvu časopisu na Česká a slovenská gastroenterologie a hepatologie. V roce 1999 převzal po Mařatkovi časopis doc. Kment, který jej vedl do konce roku 2010. Od roku 2011 došlo k poslední změně názvu časopisu na Gastroenterologie a hepatologie a od této doby do současnosti je vedoucím redaktorem prof. Lukáš. V současné době představuje Česká gastroenterologická společnost moderní, rychle se rozvíjející uskupení. S vývojem superspecializací v rámci jedné odbornosti bylo potřeba také přizpůsobit naši společnost tomu, aby se odborníci různých zaměření mohli setkávat a jednotlivé superspecializace gastroenterologie dále rozvíjet. A tak postupem posledních 20 let vznikaly různé sekce a pracovní skupiny (tab. 2). V roce 2025 je v naší společnosti registrováno celkem 887 členů (k 20. 9. 2025). V rámci odborné společnosti pracuje celkem šest pracovních skupin a tři sekce. ČGS organizuje každoročně tři velké odborné akce, a to Vzdělávací a diskuzní gastroenterologické dny, Národní gastroenterologický kongres a České a slovenské endoskopické dny. Mimoto je zde řada odborných akcí, které jsou výborem gastroenterologické společnosti podporovány. Od roku 2019 funguje v rámci odborné společnosti profesionální sekretariát pod vedením PhDr. Martiny Pfeiferové. Vážené kolegyně, vážení kolegové, srdečně vás vítám na osmém kongresu ČGS. Věřím, že vás připravený program zaujme a bude přínosem pro vaši klinickou práci. Velmi významnou částí kongresu jsou také neformální a kuloární jednání s kolegy. Ve dnech 16.–18. 10. 2025 v hotelu Clarion v Praze k tomu budete mít příležitost a dobré podmínky. Milan Lukáš prezident kongresu
Galerie „otců zakladatelů“ gastroenterologické společnosti – Profesor MUDr. Karel Herfort, DrSc. (23. 9. 1906 – 21. 1. 2000)
Profesor Karel Herfort pocházel z významné lékařské rodiny, jeho otcem byl prof. Karel Herfort (1871–1940), význačný český psychiatr a zakladatel péče o mentálně postižené děti, který pracoval na počátku minulého století jako lékař v Ernestinu, v prvním ústavu pro mentálně postižené děti založeném ve Šternberském paláci na Hradčanech. Syn Karel Herfort vystudoval lékařskou fakultu v Praze a po promoci nastoupil na I. interní kliniku Všeobecné nemocnice u prof. Krystiana Hynka. Zde se záhy stal členem gastroenterologického týmu se zájmem o provádění endoskopických vyšetření, byl také přímým spolupracovníkem dalšího „otce zakladatele“ ČGS prof. Jiřího Scheinera. Ve 30. letech realizoval studijní pobyty u prof. Mountiera v Paříži, kde se seznámil se semiflexibilní gastroskopií. V roce 1945 byl u zrodu ČGS. O jeho významném postavení při založení a formování naší společnosti svědčí fakt, že zastával funkci vědeckého sekretáře. V roce 1951 přešel Karel Herfort z I. interní kliniky na fakultní polikliniku v Praze, kde založil interní oddělení a později Laboratoř gastroenterologie 1. lékařské fakulty v Praze. Na tomto pracovišti postupně budoval mladý tým spolupracovníků zaměřených na gastroenterologii. V roce 1956 byl jmenován profesorem vnitřního lékařství a interní oddělení fakultní polikliniky vedl až do roku 1973, kdy jej vystřídal v pozici šéfa jeho žák doc. P. Frič. Z této vynikající líhně vzešli v pozdějších letech hvězdy české gastroenterologické školy jako byl zmíněný prof. Přemysl Frič, doc. Jan Kotrlík, as. Hana Dvořáková a mnozí další. V průběhu 50. let se Herfortova odborná pozornost zaměřila na onemocnění pankreatu, byl autorem klasifikace pankreatitidy a také inicioval založení a provádění testů posuzujících zevně sekretorickou schopnost břišní slinivky. Jeho nejvýznamnější žák a jedna z největších postav české medicíny druhé poloviny 20. století prof. MUDr. Přemysl Frič, DrSc., jeho osobnost charakterizoval slovy Marka Twaina: „Always do right. This will gratify some people and astonish the rest.“ Ve svých aktivitách pro gastroenterologickou společnost pokračoval i v dalších letech a jeho činnost byla završena funkcí předsedy společnosti, kterou zastával v letech 1960–1964. Mezinárodní proslulost a prestiž prof. Herforta umožnila, aby byl na přelomu 50. a 60. let minulého století zakládajícím členem Asociace národních gastroenterologických společností Evropy a Středomoří, označené jako ASNEMGE. Prof. Karel Herfort se dožil požehnaného věku 94 let. Milan Lukáš šéfredaktor časopisu milan.lukas@email.cz
U pacientky se jednalo o sinus a presakrální absces jako dlouhodobý následek parciální dehiscence ileopouch-anální anastomózy, ke které došlo v časném pooperačním období. Komplikace (absces) byla bezprostředně po operaci řešena perkutánní drenáží pod CT kontrolou s následným zlepšením stavu pacientky, nicméně nezabránila vzniku chronického sinusu. Průběh sinusu směřoval od dorzálního okraje IPAA a k sakrální kosti, kde komunikoval s chronickým presakrálním abscesem velikosti cca 50 × 60 mm. Chronická pánevní sepse byla u pacientky odpovědná za vleklou klinickou symptomatologii v podobě nechutenství, intermitentních febrilních stavů, nočního pocení, časných urgencí k vyprázdnění pouche a významného hmotnostního úbytku. Řešení sinusu a presakrálního abscesu, které měly významný negativní dopad na kvalitu života pacientky a zhoršovaly funkčnost rekonstrukční střevní operce, je vždy komplikované a dlouhodobé. V úvahu připadají chirurgická nebo endoskopická řešení. Z chirurgických přístupů je to zavedení „endosponge“ do místa vnitřního ústí sinusu. Jiným řešením může být exstirpace pouche a s časovým odstupem vytvoření nové IPAA anastomózy (re-do pouch) nebo jen provedení diskonekce trávicí trubice se založením terminální ileostomie. Z endoskopických technik, které se mohou uplatnit, přichází v úvahu nově zaváděná endoskopická vakuová terapie nebo provedení sinusotomie. Tento nový endoterapeutický výkon byl zaveden do klinické praxe před několika lety v Clevelandu a spočívá v širokém protětí a otevření vnitřního ústí sinusu elektrokauterem a v propojení sinusu s dutinou pouche. Sinusový kanál byl u této pacientky dlouhý přes 60 mm s průměrem lumen okolo 10 mm. Široké otevření sinusu a spojení s lumen pouche zabránilo další progresi hnisavé retence v presakrálním prostoru a zároveň umožnilo, aby byla dutina v presakrálním prostoru postupně vyplněna granulační tkání. Provedení sinusotomie u této pacientky je možné zhlédnout na webových stránkách časopisu (www.csgh.info). Endoskopický přístup byl pro pacientku z výše uvedených nejšetrnější, a nakonec také velmi efektivní. Kontrolní klinické vyšetření za 3 měsíce po výkonu vykazovalo významné zlepšení klinického stavu, snížení počtu stolic, plnou kontinenci střevního obsahu a zvýšení tělesné hmotnosti o 5 kg. Lokalizace sinusu, tvorba presakrálního abscesu s těsnou návazností na provedenou rekonstrukční střevní operaci odlišují popsanou komplikaci od Crohnovy nemoci, která se objevuje v pouchi cca u 10–15 % nemocných v průběhu několika let po operaci, kteří se podrobili výkonu pro ulcerózní kolitidu. Vředy nebo píštěle jsou u nově vzniklé Crohnovy nemoci v pouchi lokalizovány nejčastěji v přívodné kličce a v perianální oblasti nebo v řitním kanále.
The selection from international journals 5/2025
Impact of complete vs. partial endoscopic healing on long-term outcomes in Crohn’s disease: a prospective multicenter study Yzet C, Brazier F, Derval E et al. J Crohn Colitis 2025; 19 (7): jjaf104. doi: 10.1093/ecco-jcc/jjaf104. Vliv úplného oproti částečnému endoskopickému hojení na dlouhodobé výsledky u Crohnovy choroby: prospektivní multicentrická studie Úvod: Doporučení STRIDE II uznávají endoskopické hojení (EH), definované skóre SES-CD ≤ 2, jako jeden z hlavních terapeutických cílů u Crohnovy choroby (CD). Úplné EH by mohlo snížit riziko dlouhodobých komplikací u CD. Cílem této studie bylo posoudit riziko dlouhodobých komplikací u CD v závislosti na stupni dosaženého EH. Metody: Byla provedena prospektivní multicentrická studie, která zahrnovala všechny pacienty s hodnocením EH (2019–2022) ve třech centrech, a následně byly porovnány výsledky pacientů s úplným EH (CDEIS = 0) s pacienty s částečným EH (CDEIS > 0, ale < 4). Primárním výstupním ukazatelem bylo terapeutické selhání (potřeba intenzifikace léčby, a/nebo zahájení kortikosteroidů, a/nebo hospitalizace související s CD, a/nebo resekce střeva, a/nebo vznik striktury/fistuly, a/nebo rozvoj perianální CD). Výsledky: Do studie bylo zahrnuto celkem 128 pacientů. Léčba trvala před provedením kontrolní koloskopie průměrně 12 měsíců, přičemž rozmezí se pohybovalo mezi 8,3 a 24,3 měsíci. Po průměrném sledování 22 měsíců (s rozmezím mezi 19 a 23 měsíci) zaznamenalo terapeutické selhání 40 pacientů, což představuje 31 % z celkového počtu. Riziko tohoto selhání bylo výrazně vyšší u pacientů s částečným endoskopickým hojením (25 vs. 43 %; p = 0,036). Stejně tak bylo u této skupiny vyšší riziko hospitalizace spojené s Crohnovou chorobou (2,5 vs. 17 %; p = 0,005), s hazardním poměrem 6,89 a 95% intervalem spolehlivosti (1,46–32,4), přičemž p = 0,015. Riziko resekce střeva, zahájení terapie kortikosteroidy a intenzifikace léčby se u pacientů s úplným a částečným hojením lišilo takto: 0 vs. 4,3 % (p = 0,13); 2,5 vs. 11 % (p = 0,1) a 22 vs. 36 % (p = 0,088). Závěr: Ačkoli jsou k potvrzení těchto výsledků nezbytné další studie s větším počtem účastníků, současná data naznačují, že úplné endoskopické hojení by mohlo přinášet lepší dlouhodobé výsledky u pacientů s Crohnovou chorobou ve srovnání s částečným hojením. Tyto nálezy podporují potřebu hlubšího výzkumu v této oblasti. Parecoxib sequential with imrecoxib for occurrence and remission of severe acute pancreatitis: a multicentre,double-blind, randomised, placebo-controlled trial Huang L, Feng Z, Yang W et al. Gut 2025; 74 (9): 1467–1475. doi: 10.1136/gutjnl-2024-334038. Sekvenční podávání parekoxibu s imrekoxibem při výskytu a remisi těžké akutní pankreatitidy: multicentrická, dvojitě zaslepená, randomizovaná, placebem kontrolovaná studie Těžká akutní pankreatitida (SAP) je definována jako perzistující orgánové selhání (trvající déle než 48 hod) nebo infekce pankreatu, s mortalitou 20–40 %. I přes svůj častý výskyt a významné léčebné náklady neexistuje účinná farmakologická léčba SAP s orgánovým selháním (OF). Jako jedna z možností se jeví suprese systémové zánětlivé odpovědi pomocí inhibitorů cyklooxygenázy-2 (COX- -2-Is). Tato studie si dává za cíl vyhodnotit účinnost a bezpečnost COX-2-Is při léčbě SAP. Do této multicentrické, dvojitě zaslepené, randomizované, placebem kontrolované, výzkumníky iniciované studii bylo zařazeno 348 pacientů s akutní pankreatitidou ve věku 18–75 let, přijatých do nemocnice do 1 týdne od začátku onemocnění a se skóre Acute Physiology and Chronic Health Evaluation II ≥ 7 nebo modifikovaným Marshallovým skóre ≥ 2. Pacienti byli v poměru 1: 1 rozděleni do skupiny s COX-2 inhibitory (sekvenční podání parekoxibu a imrekoxibu), nebo do skupiny s placebem. Mezi hlavní cíle si studie klade porovnat výskyt SAP, délku trvání OF, výskyt lokálních komplikací, klinické výsledky a sérové zánětlivé markery. Ve srovnání s placebem byl výskyt SAP snížen o 20,7 % (77,6 vs. 61,5 %; p = 0,001) a délka přetrvávajícího OF zkrácena o 2 dny (p < 0,001) po léčbě COX-2 inhibitory. U pacientů zařazených do 48 hod od začátku příznaků se výskyt SAP snížil o 23,8 % (p = 0,001) a délka OF o 3 dny (p = 0,001). U pacientů zařazených později byl pokles 8,5 % (p = 0,202) a délka OF se zkrátila o 2 dny (p = 0,010). Výskyt lokálních komplikací byl ve skupině s COX-2 inhibitory významně nižší než u placeba (33,7 vs. 49,1 %; p = 0,004). Po léčbě byly významně sníženy hladiny zánětlivých markerů i 30denní mortalita (z 8,6 na 3,4 %; p < 0,05). Výskyt nežádoucích účinků byl v obou skupinách podobný (1,2 vs. 0,6 %). Závěrem můžeme říci, že sekvenční podávání parekoxibu a imrekoxibu bylo účinné a dobře tolerované při snižování výskytu a délky trvání SAP i lokálních komplikací prostřednictvím potlačení systémové zánětlivé odpovědi, což vedlo ke snížení morbidity. Effect of albumin treatment duration on response rates and outcomes in patients with cirrhosis and acute kidney injury Schleicher EM, Karbannek H, Weinmann-Menke J et al. J Hepatol 2025; 83 (3): 682–691. doi: 10.1016/j.jhep.2025.03.008. Vliv délky léčby albuminem na míru odpovědi a výsledky u pacientů s cirhózou a akutním poškozením ledvin Úvod a cíle: U pacientů s cirhózou a akutním poškozením ledvin (AKI) doporučovala guidelines objemovou expanzi albuminem po dobu 48 hod k úpravě hypovolemie a vyloučení prerenálního AKI. Nedávná aktualizace konsenzuálních doporučení ADQI-ICA navrhla zkrácení této doby na 24 hod, a to především na základě názorů odborníků. Cílem této studie bylo zhodnotit míru odpovědi na léčbu albuminem po 24 a 48 hod a porovnat a posoudit prognostický význam tří různých definic odpovědi na terapii albuminem. Metody: Byla analyzována data od 127 prospektivně zařazených pacientů s cirhózou a AKI ze dvou německých center. Zkoumány byly tři definice odpovědi po 24 a 48 hod: 1. pokles sérového kreatininu (SCr) o > 0,3 mg/dl; 2. pokles SCr o > 25 % a 3. pokles SCr o alespoň jedno stadium AKI. Sledování bylo prodlouženo až do transplantace jater, úmrtí nebo hemodialýzy. Výsledky: Celkově 30–54 % pacientů odpovědělo na léčbu albuminem v závislosti na použité definici a míra odpovědi byla vyrovnaná napříč stadii AKI. Je pozoruhodné, že významný počet pacientů, kteří reagovali po 48 hod, nereagoval během prvních 24 hod. Další odpovědi na albumin během druhých 24 hod podle definic 1, 2 a 3 byly 28 %, 22 % a 18 %. Odpověď podle definice 3 byla spojena s vyšší mírou přežití bez hemodialýzy a transplantace. Závěr: Významná část pacientů potřebuje 48 hod k reakci na léčbu albuminem. Zkrácení doby trvání terapie albuminem může vést k nadměrné léčbě terlipresinem. Isolated IgG elevation in patients with persistently normal transaminases does not affect the outcome of autoimmune hepatitis Díaz-González Á, Schregel I, Carballo L et al. JHEP Reports Articles in Press 101562 August 28, 2025. Izolovaná elevace IgG u pacientů s trvale normálními aminotransferázami neovlivňuje prognózu pacientů s autoimunní hepatitidou Úvod a cíle: Trvale zvýšené IgG a vzplanutí IgG jsou u pacientů s autoimunní hepatitidou a trvale normálními aminotransferázami relativně časté. U pacientů s normálními aminotransferázami neměl vývoj IgG vliv na prognózu AIH. Pouze hodnota tuhosti jater ≥ 10 kPa v době normalizace hladin aminotransferáz byla spojena s rozvojem cirhózy. Cílem léčby autoimunní hepatitidy je dosažení kompletní biochemické odpovědi definované jako normalizace aminotransferáz a hladin imunoglobulinu G (IgG). Nedávná data nasvědčují, že normalizace IgG nemá významný vliv na přežívání. V této studii byl zhodnocen význam trvale zvýšených hladin IgG (IgGe) a vzplanutí IgG (IgGf) na progresi fibrózy a rozvoj cirhózy. Metody: Tato retrospektivní multicentrická kohortová studie zahrnula 493 pacientů s AIH s trvale normálními aminotransferázami v průběhu sledování. Výsledky: 349 (70,8 %) pacientů mělo v průběhu sledování trvale normální hladiny IgG (IgGn), 89 (18,1 %) mělo IgGe a 55 (11,1 %) IgGf. Po mediánu sledování 6,2 let (IQR 4,1–10,1) s normálními hladinami aminotransferáz zůstaly hodnoty tuhosti jater stabilní, bez významného rozdílu mezi skupinami. V průběhu sledování došlo u 24 pacientů k rozvoji cirhózy. Mezi prediktivní faktory cirhózy patřil věk (HR 1,10; p < 0,001), albumin (HR 0,20; p < 0,001), IgG (HR 1,00; p = 0,001), vstupní počet trombocytů (HR 0,99; p = 0,001), LSM v době normalizace aminotransferáz (HR 1,30; p < 0,001) a po 6 měsících (HR 0,24; p = 0,025). V multivariantní analýze byla s vyšším rizikem rozvoje cirhózy nezávisle spojena pouze LSM. Elevace IgG (IgGe or IgGf) neměla vliv na progresi fibrózy (p = 0,275) nebo rozvoj cirhózy (p = 0,211). Závěr: Trvale nebo dočasně zvýšené hladiny IgG u pacientů s normálními aminotransferázami neměly významný vliv na progresi autoimunní hepatitidy, což zpochybňuje současnou definici kompletní biochemické odpovědi. Recurrence rates of Barrett‘s esophagus and dysplasia in patients successfully treated with radiofrequency ablation vs. cryoballoon ablation: a comparative study Sachdeva K, Chandi PS, Verma A et al. Endoscopy 2025; 57 (9): 951–959. doi: 10.1055/a-2598-6806. Míra recidivy Barrettova jícnu a dysplazie u pacientů úspěšně léčených radiofrekvenční ablací vs. kryobalonovou ablací: srovnávací studie Endoskopická eradikační terapie (EET) se doporučuje pro léčbu dysplastického Barrettova jícnu (BE) a intramukózního adenokarcinomu. Jak radiofrekvenční ablace (RFA), tak kryobalonová ablace (CBA) mohou vyvolat úplnou/kompletní remisi intestinální metaplazie (CRIM). Cílem studie amerických autorů bylo porovnat dobu sledování CRIM u pacientů léčených RFA vs. CBA. Autoři provedli retrospektivní kohortovou studii s cílem analyzovat výsledky pacientů po EET s RFA nebo CBA ve dvou referenčních centrech. Měřili a porovnávali míru recidivy BE s dysplazií, nebo bez ní po CRIM pomocí Coxových (Cox) proporcionálních hazardních modelů a analýz s párováním skóre náchylnosti. Sekundárním cílem studie bylo identifikovat prediktorní faktory recidivy. Ve studiích bylo zahrnuto 681 pacientů, kteří dosáhli CRIM (RFA 610; CBA 71), s mediánem sledování 4,1 roku a 4,4 roku po RFA a CBA. Multivariabilní model odhalil vyšší riziko jakékoli recidivy u RFA (poměr rizika [HR] 2,19; 95% CI 1,18–4,06; p = 0,01), ale ne dysplastické recidivy (HR 0,88; 95% CI 0,39–1,97; p = 0,75). Po vyloučení intestinální metaplazie gastroezofageálního přechodu však bylo pozorováno srovnatelné riziko „jakékoli recidivy“ (HR 1,18; 95% CI 0,61–2,30; p = 0,62). Analýza založená na skóre náchylnosti (54 případů v každé skupině) ukázala, že obě skupiny měly srovnatelné riziko recidivy. Výchozí maximální délka BE byla spojena s vyšším rizikem jakékoli recidivy (HR 1,07; p < 0,001) a dysplastické recidivy (HR 1,11; p = 0,001). Míry jakékoli recidivy BE a dysplastické recidivy byly v této nerandomizované studii srovnatelné u obou metod. Závěrem lze říci, že CBA je srovnatelně účinná a trvalá alternativa k RFA pro EET, a to jak z hlediska recidivy BE, tak recidivy dysplastického BE. Studie zdůrazňuje význam sledování endoskopického hodnocení a léčby, zejména u pacientů s dlouhým segmentem BE, kteří podstoupili úspěšnou EET. Volba terapie by měla být individuální, s přihlédnutím k rizikům a přínosům a za účasti společného klinického rozhodování. Míra recidivy BE je nízká, ale na základě současných výsledků je nutné si uvědomit, že současná endoskopická terapie poskytuje spíše léčbu než definitivní vyléčení, což zdůrazňuje potřebu pokračovat v pečlivém sledování. Uklidňující je, že většinu recidiv lze léčit endoskopicky. Technical failure of endoscopic ultrasound-guided choledochoduodenostomy: multicenter study on rescue techniques, consequences, and risk factors Beunon C, Debourdeau A, Schaefer M et al. Endoscopy 2025; 57 (9): 990–1000. doi: 10.1055/a-2541-2973 Technická porucha endoskopické ultrasonograficky navigované choledochoduodenostomie: multicentrická studie o záchranných technikách, důsledcích a rizikových faktorech Obstrukce distálního společného žlučovodu (CBD) jsou stále častější, přičemž hlavní příčinou je adenokarcinom pankreatu. Obstrukce jsou často diagnostikovány na základě žloutenky, která významně ovlivňuje kvalitu života, brání chemoterapii a komplikuje chirurgické zákroky, což činí drenáž žlučových cest zásadní. ERCP zůstává zlatým standardem pro drenáž žlučových cest s technickou úspěšností v rozmezí 76,3–91,2 % a klinickou úspěšností mezi 90,8 a 97,8 %. ERCP však selhává v 8,8–23,7 % případů, což vyžaduje alternativní metody, jako je endoskopická ultrasonograficky navigovaná drenáž žlučových cest, včetně choledochoduodenostomie (EUS-CDS). Cílem této francouzské studie bylo určit rizikové faktory technického selhání endoskopické ultrasonograficky navigované choledochoduodenostomie (EUS-CDS), vyhodnotit krátkodobé a dlouhodobé následky a identifikovat záchranné techniky u pacientů s biliární obstrukcí. Tato retrospektivní multicentrická studie (2018–2024) zahrnovala technické selhání klasifikované jako typ 1 (nesprávné umístění digestivní příruby – fléry), typ 2 (nesprávné umístění biliární příruby), typ 3 (selhání zavedení stentu), typ 4 (katetr/kovový stent přiléhající k lumenu (LAMS) přes žlučovod) a typ 5 (ostatní). Kontrolní skupinou byly úspěšné EUS-CDS ve stejném centru a období. Primárním cílem byly rizikové faktory selhání. Sekundárními cíli byly endoskopické záchranné techniky a okamžité a dlouhodobé důsledky. Technická porucha se vyskytla v 7 % (95% CI 5–9). Ve 23 centrech bylo analyzováno 296 pacientů (průměrný věk 71 let, 53 % mužů), včetně 100 technických selhání: typ 1 (26 %), typ 2 (41 %), typ 3 (11 %), typ 4 (6 %), typ 5 (16 %). Mezi rizikové faktory technické poruchy v multivariantní analýze patřily průměr CBD ≤ 15 mm, duodenální stenóza, technika vodiče a nízká zkušenost operatéra (≤ 10 LAMS). Endoskopická záchrana byla úspěšná v 77 % případů, přičemž v 53 % byly použity kryté kovové stenty a v 22 % nové LAMS. Včasné selhání bylo mírné v 56 % případů, ale v 12 % vedlo k úmrtí do 30 dnů. Okamžitá endoskopická záchrana snížila závažné klinické nežádoucí účinky (p < 0,001) a zvýšila úspěšnost (p < 0,001). Závěrem lze říci, že selhání EUS-CDS, i když je vzácné, může mít závažné následky, přičemž přibližně 12 % pacientů zemře do 30 dnů. Pro zmírnění rizik je zásadní rozpoznat rizikové faktory, jako je průměr CBD nejvýše 15 mm nebo přítomnost duodenální stenózy před zákrokem, a zvládnout přizpůsobené endoskopické záchranné techniky. Ukázalo se, že okamžitá endoskopická léčba významně snižuje závažnost nežádoucích účinků a zlepšuje klinické výsledky. Tyto poznatky podtrhují nutnost pečlivého výběru pacientů a vysoké úrovně technických vybavení endoskopických pracovišť a zkušenosti při provádění EUS-CDS. Články vybrali a komentovali MUDr. Kristýna Zdychyncová1, MUDr. Robert Pospíšil2, MUDr. Mgr. Irena Míková3, doc. MUDr. Lumír Kunovský, Ph.D.4–6, MUDr. Vincent Dansou Zoundjiekpon4,5 1 Klinické a výzkumné centrum pro střevní záněty, Klinické centrum ISCARE a. s. a 1. LF UK v Praze 2 Gastroenterologické oddělení, Nemocnice České Budějovice, a. s. 3 Klinika hepatogastroenterologie, Transplantcentrum, IKEM, Praha 4 II. interní klinika – gastroenterologická a geriatrická LF UP a FN Olomouc 5 Gastroenterologické oddělení a digestivní endoskopie, LF MU a Masarykův onkologický ústav, Brno 6 Chirurgická klinika LF MU a FN Brno
New developments in the treatment of primary biliary cholangitis
Primary biliary cholangitis is a chronic, immunologically mediated, progressive liver disease characterized by progressive destruction of small bile ducts, resulting in cholestasis, liver fibrosis with the development of liver cirrhosis and all of its complications. These ultimately lead to liver failure, resulting in death or the need for a liver transplant. Early and effective treatment is a key factor in influencing the prognosis. The disease mainly affects women, accounting for 90% of cases. Diagnosis is possible based on an elevation of serum alkaline phosphatase (ALP) above 1.5-times the normal level for 6 months and in combination with the presence of antimitochondrial antibodies (AMA) ≥ 1: 40 or specific antinuclear antibodies (ANA) sp100, gp210, or a combination of elevated serum ALP with typical histological findings found during liver biopsy. Although ursodeoxycholic acid (UDCA) remains the treatment of choice, unfortunately some patients do not tolerate this treatment or do not respond adequately to it. Second-line treatment is currently available – peroxisome proliferator-activated receptor (PPAR) agonists, delta (PPAR-) or dual agonists (PPAR-/). Seladelpar (PPAR-) and elafibranor (PPAR-/) are promising treatment alternatives due to their anti- -inflammatory and antifibrotic properties.
Disease clearance – a new horizon in ulcerative colitis
Therapeutic targets in ulcerative colitis have evolved from symptomatic control to a treat-to-target strategy, where endoscopic remission has become a key objective. However, persistent histological activity in patients in endoscopic remission poses a risk of relapse, which has led to the proposal of a new, more ambitious goal – “disease clearance.” This concept represents a composite endpoint comprising of simultaneous achievement of clinical, endoscopic, and histological remission. Growing evidence confirms that achieving “disease clearance” is associated with significantly better long-term outcomes, including a lower risk of hospitalizations and surgery. Furthermore, landmark results from the VERDICT trial have shown that with a treat-to-target strategy using vedolizumab, this stringent target is achievable in up to 67.2% of patients at 48 weeks, particularly when treatment is initiated early. Thus, “disease clearance” represents a new horizon in the management of ulcerative colitis with the potential to alter the natural course of the disease. Although its implementation poses challenges, it shifts the treatment paradigm towards the complete suppression of inflammatory activity and personalized medicine.
Guselkumab in the treatment of inflammatory bowel diseases
Guselkumab is a human monoclonal antibody IgG1 targeted to the IL-23p19 subunit engaging receptor CD64, inducing neutralization of IL-23, and capturing of IL-23 in the myeloid cells. Positive results from registration studies QUASAR and GALAXI allowed an approval of guselkumab for clinical practice in patients with moderately to severely active ulcerative colitis and Crohn’s disease. In these studies, a high safety drug profile was also confirmed. The same dosage for both diseases and subcutaneous induction significantly differentiate guselkumab from other anti-IL-23p19 inhibitors.
Colorectal cancer (CRC) is one of the most common oncological diseases worldwide. The Slovak Republic ranks among the countries with high incidence of this malignancy. Organized screening reduces both the incidence and mortality of colorectal cancer. In recent years, a decline in age-standardized incidence and mortality rates has been observed in Slovakia. Colorectal cancer screening in Slovakia began in 2004. Since 2021, an active invitation system has been introduced, targeting individuals from the eligible population who have not participated in screening within the past two years. The target population for CRC screening in Slovakia includes individuals aged 50 to 75 years who are at average risk for the disease. Screening is performed either by a biennial immunochemical fecal occult blood test (FIT) in the general practitioner’s office or by a primary screening colonoscopy once every 10 years. Since the implementation of the active invitation system, there has been an increase in the number of FITs performed, as well as in the number of both screening and diagnostic colonoscopies in the target population. The most significant challenge of the CRC screening program in Slovakia is the lack of relevant data to assess its effectiveness and quality assurance.
Report on the progress of the call for proposals to support screening colonoscopy centers under the National Recovery Plan
Ministerstvo zdravotnictví (MZd) ve spolupráci s příslušnými řídicími komisemi průběžně hledá a realizuje různé kroky ke zvyšování kvality a efektivity screeningových programů v ČR. V rámci podpory kolorektálního screeningu vyvstal podnět k otevření dotační výzvy pro zlepšení přístrojového vybavení stávající sítě gastroenterologických pracovišť zapojených do screeningového programu.
Evaluation of the colorectal cancer screening program in the Czech Republic
Introduction: Colorectal cancer (CRC) screening is a key tool for secondary prevention, whose effectiveness depends on population participation, accessibility of care, and quality of the examinations. Its impact is further determined by systematic data collection and analysis. High-quality data represent a fundamental pillar for monitoring ongoing screening, evaluating outcomes, and identifying weaknesses in the program. The aim is to demonstrate the benefits of data for optimizing the Czech program through two case studies. Methods: Data sources included the National Health Information System and the Database of Preventive Colonoscopies managed by the Institute of Health Information and Statistics of the Czech Republic, complemented with sociodemographic data from the Czech Statistical Office. Evaluation was carried out using screening quality indicators and a budget impact analysis focused on the change of age limits in screening. Results: The first case study shows a 33% decrease in CRC incidence and a 49% reduction in mortality since program implementation. Coverage of the target population has long remained around 30%. In 2020, a positive fecal occult blood test (FOBT) rose to 10%. The interval between a positive FOBT and follow-up colonoscopy corresponds to 3 months. The uptake of follow-up colonoscopy after a positive FOBT reaches 60%. The second case study revealed that expanding the eligible age range from 45–74 years will initially lead to a 5–6% increase in costs; however, from 2029 onwards, a reduction is expected. Discussion: The first study demonstrates the success of screening in reducing incidence and mortality, while also highlighting challenges such as low coverage, high FOBT positives, long waiting times for follow-up colonoscopy, and low uptake of follow-up colonoscopy. The second study found that expanding the age range will be cost-effective. Data confirm the benefits of screening for population health and indicate areas requiring further attention. Conclusion: Systematically collected and analyzed data are an essential component for evaluating and managing screening programs. The case studies illustrate their applicability in monitoring care quality and supporting health policy decisions.
Stereotactic body radiotherapy in the treatment of hepatocellular carcinoma
Hepatocellular carcinoma (HCC) is one of the most serious complications of liver cirrhosis. Although early diagnosis allows for the use of curative approaches, many patients are not candidates for surgical treatment. In such cases, alternative methods of locoregional therapy gain importance. Stereotactic body radiotherapy (SBRT) is a specific form of external beam radiotherapy that enables highly precise irradiation of the target lesion with minimal impact on the surrounding tissue, achieving high rates of local disease control. Current EASL guidelines (2025) already include SBRT among recognized therapeutic options for selected patient groups, particularly when ablative techniques or TACE are not feasible. Clinical experience from our institution confirms good tolerability of SBRT and its suitability as a form of consolidative therapy. Although it remains a highly selective method with limited availability, SBRT represents a valuable complement to existing therapeutic modalities, and its role in HCC management is likely to grow in the future.
Copyright (c) 2026 Gastroenterologie a hepatologie
Clinical utility of EUS-guided sampling of solid pancreatic lesions: diagnostic spectrum, treatment strategies, and prognostic insights from a single center
Background: Solid pancreatic lesions (SPLs) pose significant diagnostic and therapeutic challenges due to their high malignant potential and limited treatment options. Endoscopic ultrasound (EUS) -guided tissue sampling has become a cornerstone in their evaluation, offering minimally invasive access for histological confirmation. This study aimed to assess the clinical utility of EUS-guided biopsy for SPLs in a single center. Methods: We retrospectively analyzed patients who underwent EUS-guided tissue sampling for SPLs at the University Hospital Bratislava between 2018 and 2023. Exclusion criteria included cystic lesions or negative EUS findings. Data on demographics, lesion characteristics, sampling techniques, pathology, treatment modalities, and survival outcomes were collected. Diagnostic categories were stratified, and survival analyses were performed using Kaplan-Meier curves and Cox regression modeling. Results: Out of 747 EUS procedures, 159 met the inclusion criteria. The median patient age was 67 years; 62.3% were male. The most frequent diag- nosis was pancreatic adenocarcinoma (61.6%), followed by unspecified malignant lesions (10.1%), benign lesions (8.2%), and neuroendocrine tumors (7.5%). Malignant or potentially malignant lesions accounted for 83.9% of cases. EUS-guided biopsy was diagnostic in 90.6% of cases with no major complications recorded. Treatment (surgery, chemotherapy, or both) was administered to 48.4% of the patients. Surgical intervention and chemotherapy were both associated with significantly improved survival, with the best outcomes observed in patients receiving combined therapy. Surgery was the only independent predictor of reduced mortality (HR = 0.376; P = 0.002). Conclusion: EUS-guided sampling is a safe and effective tool for diagnosing SPLs, with high diagnostic yield and direct impact on treatment planning. Integration of histological findings into multidisciplinary management significantly influences prognosis, particularly in patients eligible for surgical resection and/or chemotherapy. These findings underscore the pivotal role of EUS within a coordinated care framework for SPLs.
Endoscopic management of a gastroesophageal anastomotic leak and refractory stricture following robotic Ivor Lewis esophagectomy for esophageal adenocarcinoma
Background: An anastomotic leak following esophagectomy represents a severe, life-threatening complication. Over the past decade, endoscopic vacuum therapy (EVT) has become the preferred minimally invasive treatment modality. However, even after successful EVT, benign strictures may develop, which in some cases can be refractory to endoscopic dilation. Case presentation: We present the case of a 75-year-old female patient who underwent robot-assisted Ivor Lewis esophagectomy for esophageal adenocarcinoma and subsequently developed an extensive anastomotic dehiscence with leakage of luminal contents into the pleural cavity. The complication was successfully managed with EVT. During follow-up, the patient developed a refractory anastomotic stricture unresponsive to repeated balloon dilations, which was effectively resolved by the placement of a lumen-apposing metal stent (LAMS), resulting in rapid reintroduction of oral intake and significant improvement in the quality of life. Conclusion: This case illustrates the successful use of modern endoscopic techniques, specifically EVT and LAMS stenting, in managing severe complications after esophagectomy. Close multidisciplinary collaboration was crucial. The endoscopic approach allowed for complete healing of the defect without the need for surgical reintervention providing an effective solution for the refractory stricture, with minimal burden on the patient.
Vážené kolegyně, vážení kolegové, dostává se k vám podzimní číslo časopisu Gastroenterologie a hepatologie, které je tradičně zaměřeno na gastrointestinální onkologii. Obsahuje skvělé články na téma EUS u solidních pankreatických lézí, stereotaktické radioterapie u hepatocelulárního karcinomu a endoskopické vakuové terapie u dehiscence anastomózy po resekci jícnu pro karcinom. Nicméně jako každý rok je dominantním tématem screening kolorektálního karcinomu (KRK). Podrobný článek autorů z Národního screeningového centra Ústavu zdravotnických informací (NSC ÚZIS ČR) (Ambrožová et al.) představuje analýzu nejnovějších dat z Národního screeningu KRK v České republice (ČR). Pozitivní zprávou je zejména pokračující trend poklesu incidence (32,5 %) a mortality (49,3 %) KRK od roku 2000. Zároveň je příznivé, že postupně dochází ke snižování pozitivity testů na okultní krvácení (TOKS), která v roce 2020 poprvé v historii překonala 10% hranici a dle posledních dostupných dat z roku 2024 došlo k jejímu poklesu na 8,7 %. To je dobrým krokem ke snížení počtu TOKS-pozitivních koloskopií, což může sekundárně vést ke zkrácení čekacích dob na toto vyšetření. Potěšitelné je, že od pandemie covidu-19 v roce 2020 postupně narůstá účast cílové populace na screeningu KRK a v loňském roce dosáhla hodnot zaznamenaných naposledy před 10 lety. Na druhou stranu v posledních letech stále klesají počty koloskopií po pozitivním TOKS, což je problém, který je nutné podrobně rozklíčovat. Nejvýznamnější změnou programu za mnoho posledních let bude úprava věkové hranice na 45–74 let věku. Opodstatnění tohoto kroku je v článku přesně zdokumentováno, ať už jde o nárust incidence a mortality KRK a vysoký podíl pokročilých stadií u mladších osob, nebo nízký podíl úmrtí na KRK u osob starších 75 let, či příznivé nákladově efektivní analýzy v dlouhodobém horizontu. Přípravné kroky této změny již běží a počátek nového designu programu je plánován na 1. 1. 2026. Další autoři z NSC ÚZIS ČR (Rybenská et al.) se zaměřili na shrnutí informací ohledně podpory programu screeningu KRK ze strany Ministerstva zdravotnictví. Konkrétně na výzvu k předkládání žádostí o finanční podporu pro Centra pro screeningovou kolonoskopii. Finanční alokace této výzvy dosáhla 158,5 milionů Kč a jednotlivá pracoviště mohla získat dotaci až 2 miliony Kč. Z dostupných dat je patrné, že z 81 podaných žádostí bylo 64 schváleno, a ještě zbývá zveřejnit poslední kolo schvalování. Pro mne osobně byl velmi zajímavý článek kolegů ze Slovenska (Orságh et al.) týkající se jejich zkušeností s programem screeningu KRK. Organizace je podobná jako v ČR, s využitím dvou metod (TOKS à 2 roky a screeningová koloskopie à 10 let). Nicméně věková hranice je stanovena na 50–75 let. I na Slovensku dochází k postupnému poklesu incidence a mortality KRK, pozitivita TOKS je obdobná (8,1 %) a významným pozitivním faktem je účast cílové populace (48 %). Zásadní výzvou je získávání kvalitních dat a jejich systematické vyhodnocování. Jak vyplývá i z tohoto čísla časopisu, tak zejména díky NSC ÚZIS ČR se tuto výzvu v České republice podařilo zvládnout. Přeji vám inspirativní čtení doc. MUDr. Štěpán Suchánek, Ph.D. koeditor sekce Gastrointestinální onkologie předseda Komise pro screening KRK MZ ČR stepan.suchanek@uvn.cz
Vážení čitatelia Gastroenterologie a hepatologie, po horúcom lete prichádza jeseň, a k nej už tradične patrí v poradí piate tohtoročné číslo nášho časopisu. Tak ako každý rok je venované problematike gastrointestinálnej onkológie. Najväčšou onkologickou témou v gastroenterológii je skríning kolorektálneho karcinómu. Táto téma si tradične zaslúžila samostatný editoriál, ale mňa nesmierne teší, že po dlhšej prestávke vám prinášame správu o situácii na Slovensku. Pevne verím, že táto správa dr. Andreja Orságha bude mať pokračovanie v ďalších rokoch a bude predmetom horúcich odborných diskusií, ktoré pomôžu našu aktuálnu situáciu zlepšiť. Z ostatných menej nosných, ale rovnako dôležitých tém, ich v novom čísle nájdeme hneď niekoľko. Prvou je správa dr. Petra Hříbka o novej modalite liečby hepatocelulárneho karcinómu. Medzi potenciálne kuratívne modality patrili doposiaľ chirurgická resekcia, rádiofrekvenčná ablácia alebo transplantácia pečene. K nim v súčasnosti pribudla moderná neinvazívna metóda, tzv. stereotaktická rádioterapia. Autori prinášajú prehľad možného využitia a prvé vlastné skúsenosti pri liečbe pacientov. Druhou je správa z nášho pracoviska V. internej kliniky LF UK a UN Bratislava o klinickom využití EUS navigovanej tenko-ihlovej biopsie solídnych pankreatických lézií. Je to prvá správa zo Slovenska, ktorá dopĺňa v minulosti publikované skúsenosti z Českej republiky a prináša aj niekoľko unikátnych pohľadov. Metóda sa ukazuje nielen ako presný diagnostický nástroj, ale ukázalo sa, že má aj silný prognostický význam. Naviac, ak u malígnych lézií, ktorých bolo takmer 84 %, došlo ku nasadeniu cielených liečebných modalít, tieto mali pre pacientov prospech vo forme zlepšeného celkového prežívania. Treťou je prezentácia dr. Kateřiny Košťálovej, ktorá preberá kazuistiku 75-ročnej ženy po ezofagektómii pre adenokarcinóm, u ktorej sa objavila pomerne raritná kombinácia komplikácií vo forme anastomotickej dehiscencie, ktorej hojenie spôsobilo refraktérnu anastomotickú stenózu. Autori veľmi prehľadne prezentujú správne načasovanie a použitie dvoch moderných metód: endoskopickej vákuovej terapie na liečbu dehiscencie anastomózy a netradičné využitie kovového lúmen apozičného stentu na liečbu refraktérnej anastomotickej stenózy. Vážení kolegovia, všetci vnímame, že náš časopis nie je určený na prezentovanie najnovších prevratných objavov medicíny. Som však presvedčený, že Gastroenterológia a hepatológia zostáva časopisom, ktorý do histórie zaznamenáva vnútorný svet našich gastroenterologických a hepatologických pracovísk. Jeho obsah prináša správnu kombináciu postgraduálneho vzdelávania, prezentácie moderných diagnostických a liečebných postupov, ako aj vlastných skúseností s nimi. Pri spoznávaní tohto sveta vám preto prajem veľa pohodových jesenných večerov. Zároveň ďakujem všetkým prispievateľom a želám im veľa elánu do ďalšej tvorivej práce. doc. MUDr. Tomáš Koller, PhD. koeditor sekcie Gastrointestinálna onkológia tomas.koller@fmed.uniba.sk
Doporučené postupy České gastroenterologické společnosti ČLS JEP pro diagnostickou a terapeutickou koloskopii – aktualizované vydání 2024
Low serum deoxyribonuclease I activity is associated with antiTNF-alpha induced skin adverse events in patients with inflammatory bowel disease
Background: A significant proportion of inflammatory bowel disease (IBD) patients develop skin complications during infliximab or adalimumab therapy. Both drugs are thoughtto act via induction of apoptosis in activated inflammatory cells. Deoxyribonuclease (DNase) I is endonuclease hydrolyzing double-stranded DNA during apoptosis and its deficiency has been implicated in several autoimmune disorders. Aim: To assess activity of DNase I in patients with IBD and to identify its impact together with other factors on development of skin immunopathological complications of biological therapy. Methods: IBD patients treated with infliximab or adalimumab at our centre from 2007-2009 were studied retrospectively for occurrence of skin non-infectious complications during this treatment and assessed for DNase I activity. A random sample of IBD patients treated with biological therapy without skin complications was also assessed. Serum was used to determine DNase I activity by enzyme-linked immunosorbent assay. Results: During the study period 313 patients with IBD were treated with biological therapy. Of them, 43 patients experienced non-infectious skin complications. 95 IBD patients on biological therapy without skin complications were also included. Univariate analysis identified female gender, adalimumab therapy, no concomitant corticosteroids and low DNase I activity as risk factors for skin complications. In multivariate analysis only low activity of DNase I (OR 0.45; 95% CI 0.29-0.71; p < 0.001) and adalimumab therapy (OR 30.8; 95% CI 6.87-138.16; p < 0.001) were associated with skin adverse events. Conclusions: Low DNase I activity may be a risk factor for development of immune-mediated skin complications during biological therapy in patients with IBD.
Komentář ke článku „Obesity in patients younger than 60 years is a risk factor for Covid-19 hospital admission“ (Clinical Infectious Diseases)
Hereditary diffuse gastric cancer (HDGC) is an inherited form of the diffuse type of gastric cancer and a highly invasive type of tumour. Approximately 10% of patients with gastric cancer showfamiliar clustering and 3% autosomal dominance with a high HDGC penetration. It is an autosomal dominant inherited cancer syndrome in which affected individuals develop a diffuse type of gastric cancer at a young age. Inactivating mutations in the E-cadherin gene CDH1 have been identified in 30-50% of patients. CDH1 mutations carriers have an approximately 70% lifetime risk for developing diffuse gastric cancer (DGC) and affected women carry an additional 20-40% risk for developing lobular breast cancer. Common white light endoscopic surveillance is ineffective in identifying early HDGC. Gene-directed prophylactic total gastrectomy is currently being offered for CDH1 mutations carriers. Total gastrectomy is offered to patients who are five years younger than the youngest family member who developed gastric cancer, usually to patients older than 20. When refusing surgery, intensive endoscopic surveillance twice a year with multiple "protocol-based" and targeted biopsies combined with chromoendoscopy or NBI respectively are offered as an alternative option. Preventive total gastrectomy currently remains the only curative option for patients with HDGC.
Copyright (c) Array Gastroenterologie a hepatologie
Pancreatic cancer surveillance in high-risk individuals Position statement of professional societies
17th educational and discussion gastroenterology days
Diagnóza nízkého stupně dysplazie u pacientů s Barrettovým jícen - pravděpodobně "overdiagnosed"
výsledky a postupy - zhodnocení (zdravotní péče)
Switch from original to bio­similar adalimumab SB-5 in patients with Crohn‘s disease – long-term results
Background and aims: Originator-adalimumab, an established treatment for patients with Crohn‘s disease (CD) showed no difference in efficacy or adverse events vs the adalimumab biosimilar SB5 (SB5-adalimumab) over 10 weeks of treatment. To understand the long-term efficacy of SB5-adalimumab in CD, patients who switched from originator-adalimumab to SB5-adalimumab were compared to a cohort who remained on originator-adalimumab over a follow up of 104 weeks. Methods: In this analysis, data on patients ≥18 years and diagnosed with CD treated at the IBD ISCARE centre were collected prospectively between July 2018 and January 2021. Clinical disease activity as measured by Harvey-Bradshaw index (HBI) at Week 52 was the primary outcome, while C-reactive protein (CRP), faecal calprotectin (FC), adalimumab trough levels in Weeks 10, 26, 52, 78, and 104, adverse events leading to therapy withdrawal, and persistence on treatment were secondary outcomes. To ensure comparable treatment cohorts, patients were propensity score matched (PSM) for age, gender, diagnosis, and disease activity. Results: A total of 54 patients were matched according to the given criteria in each group. At Week 52, the mean [SD] HBI score was 3.2 (2.5) in the originator-adalimumab group and 4.0 (3.6) in SB5-adalimumab patients (difference [95% CI] –0.78 [–2.8, 1.3]). Similarly, no clinically significant differences in CRP, FC, or trough levels were noted between originator-adalimumab and SB5-adalimumab cohorts through Week 52. The Kaplan-Meier estimates (95% CI) of patients remaining on treatment for the originator-adalimumab vs SB5-adalimumab cohorts were 0.870 (0.785–0.965) vs 0.648 (0.533–0.789) at Week 52. Conclusions: These long-term study results in CD patients after a non-medical switch from originator-adalimumab to SB5-adalimumab showed that the biosimilar SB5 had similar therapeutic effects as originator-adalimumab in terms of clinical disease activity, biological parameters, and pharmacokinetics profile at the primary endpoint of 52 weeks, as well as 104 weeks. Differences in persistence were not clinically driven. Persistence on treatment was lower in patients treated with biosimilar adalimumab SB-5.
Dia­gnosis and endoscopic intervention in rare MALT lymphoma of the proximal jejunum
Extranodal lymphoma from the marginal zone mucosa-associated lymphoid tissue (MALT lymphoma) is one of the primary extranodal non-Hodgkin‘s lymphomas with low degrees of malignancy but with the risk of spreading to distant locations in the body. B-lymphomas are sometimes associated with other diseases (eg. Helicobacter pylori and Campylobacter jejuni infections or inflammatory bowel disease). B-lymphomas may manifest with a variety of clinical signs, from dyspeptic syndrome with malabsorption and weight loss to ileus or massive gastrointestinal bleeding. Diagnosis is based on the clinical condition and the results of laboratory tests and imaging techniques, while endoscopy is the essential procedure for visualizing the tumor mass and collecting a biopsy sample to determine the definitive histopathological diagnosis. MALT lymphoma treatment is managed by oncologists and includes chemotherapy and/or radiotherapy, with resection indicated in rare cases. In this case report we present an elderly female patient who was referred to our IBD centre for non-specific abdominal pain with a positive fecal occult blood test. Computed tomography (CT) examination was used before endoscopy and showed an infiltration of the splenic flexure by an unspecified mass, a subsequent colonoscopy showed intact mucosa of the colon, including the terminal ileum. In the second reading of the CT scan the location of the infiltrate was identified more specifically as the area of the proximal jejunum and jejunal mesentery. Subsequent upper endoscopy revealed a stenosing exulcerated tumor in the proximal jejunum, with the stenosis impassable even for a pediatric colonoscope. The diagnosis of MALT lymphoma was confirmed by a histological examination of the biopsied tissue. A follow-up upper endoscopy was performed after the patient had completed her oncological treatment (chemotherapy in combination with radiotherapy), showing the presence of stenosis at the proximal jejunum, still impassable for the endoscope. In clinical terms, the patient experienced weight loss, which was to some extent caused by intermittent pseudo-obstruction when on a solid diet, therefore we decided to enrich her oral intake with high-calorie sip feed. The next follow-up CT scan of the abdomen showed a regression of the infiltrate, but the stenosis of the proximal jejunum, about 7 centimeters long, persisted. To respect the patient‘s wishes, no surgical resection of the stenotic section of the intestine was performed, but we proceeded with endoscopic dilatation of the stenotic section of the jejunum with a balloon. After the first two endoscopic dilatations of the stenotic area the patient experienced a temporary improvement in solid food tolerance. Because of restenosis, a third endoscopic dilatation was performed, with the development of complications that included short-term circulatory instability with abdominal pain and eventually required an urgent surgical solution.
Part 2 – Epidemiology of inflammatory bowel diseases in the Czech population: available data sources, prevalence of treated patients and overall mortality
Colorectal cancer screening program in the Czech Republic – 2021 quality indicators evaluation
Background: Compared to other European countries, the Czech Republic has long been one of the countries with high rates of incidence and mortality of colorectal cancer. The screening program was implemented in 2000 and has become an essential part of prevention policy in the Czech Republic. Continuous monitoring of the entire screening process is necessary to ensure high quality and the resulting success of the program. The aim of the paper is to present the current results of the National Colorectal Cancer Screening Program using selected indicators in accordance with established recommendations. Material and Methods: The analysis was performed on data on preventive colonoscopies performed in Centers for screening colonoscopy (Centers) in 2021, with selected performance indicators being evaluated (number of preventive colonoscopies, adequate bowel preparation, caecal intubation rate and adenoma detection rate). The resulting performance indicators were evaluated by the published recommendations of the Czech Gastroenterological Society to point to the results of the program as a whole, not to assess individual Centers. Results: The majority (94.7%) of the Centers achieved the basic performance indicator (number of preventive colonoscopies). The performance indicator of adequate bowel preparation was met by 83.6% of Centers (the average proportion of colonoscopies with adequate bowel preparation in the Czech Republic is 93.8%). The optimal proportion of caecal intubation (90.0%) was reached by 87.2% of Centers in 2021. Only 16 Centers (8.5%) did not meet the adenoma detection rate indicator, but a high variability was observed across the Centers (11.6% to 68.2%) – a similar situation was observed in evaluation by gender and indication. A relatively low adenoma detection rate in follow-up colonoscopies after positive FOBT could be related to high and variable FOBT, which may indicate redundant colonoscopies and overburden the Centers. Conclusion: Some Centers do not reach the reference values for performance indicators according to reference values. It is necessary to continue monitoring performance indicators at the level of individual Centers to improve the quality of the entire program.
IBD patient care – the clinical practice of gastroenterology outpatient centres in the Czech Republic
The number of patients with inflammatory bowel disease (Crohn’s disease and ulcerative colitis) has increased steadily. Gastroenterology outpatient centres are playing a very important role in care for these patients. Clinical practice of care for patients suffering from idiopathic inflammatory bowel diseases at these centres was assessed in our study. The data was obtained using a structured questionnaire comprising four major topics (characteristics of the centre, diagnosis, therapy and monitoring of patients). The obtained data was compared with the local and international recommendations and showed high professional standards of care.
Guidelines for the administration of biological therapy in patients with inflammatory bowel diseases: 2nd edition