Gastroenterologie a hepatologie (Gastroenterology and Hepatology) je oficiální recenzovaný časopis České gastroenterologické společnosti a České hepatologické společnosti ČLS JEP, Slovenskej gastroenterologickej spoločnosti a Slovenskej hepatologickej spoločnosti vydávaný Českou lékařskou společností J. E. Purkyně v nakladatelství Care Comm. Vychází 6× ročně. Články jsou publikovány v českém, slovenském a anglickém jazyce. Časopis je vydáván od roku 1999, jeho předchozí název byl Česká a slovenská gastroenterologie a hepatologie (ISSN 1213-323X). Gastroenterologie a hepatologie je indexována v databázích SCOPUS, CHEMICAL TITLES, EXCERPTA MEDICA/EMBASE, CHEMICAL ABSTRACTS, INIS Atomindex, Food Science and Technology Abstracts, Bibliographia Medica Čechoslovaca, Index Copernicus.
8. kongres České gastroenterologické společnosti: abstrakta
8. kongres České gastroenterologické společnosti ČLS JEP 16.–18. října 2025 Clarion Congress Hotel Prague, Praha
80. výročí založení České gastroenterologické společnosti
Termín konání osmého ročníku kongresu České gastroenterologické společnosti vychází téměř na den přesně s výročím založení naší odborné společnosti, k němuž došlo před 80 lety dne 25. 10. 1945. Rád bych zmínil atmosféru a několik zakládajících osobností, které u zrodu odborné společnosti stály. Rozvoj různých podoborů vnitřního lékařství ve 30. letech minulého století byl velmi intenzivní, avšak byl násilně přerušen válečnými lety 1938–1945. Krátce po skončení druhé světové války, a to již v červenci roku 1945, byla v knihovně propedeutické kliniky prof. Prusíka ve Všeobecné nemocnici v Praze, dnešní IV. interní kliniky, svolána schůze přípravného výboru s cílem založit samostatnou odbornou společnost, která se bude věnovat diagnostice a léčbě trávicích chorob a jater. Doc. Scheiner, člen gastroenterologické skupiny z I. interní kliniky ve Všeobecné nemocnici v Praze, na přípravné schůzi shrnul důvody pro založení nové odborné společnosti. Zároveň si přípravný výbor přál vydávat vlastní časopis, a proto byla založena pracovní skupina, jejímiž členy byli: dr. Mařatka, doc. Mašek, doc. Scheiner a dr. Herfort, která měla za úkol prozkoumat požadavky lékařů z klinické praxe, zda by vznik takového časopisu uvítali. Byl připraven a rozeslán dotazník. Na dalším setkání dne 7. 9. 1945 bylo konstatováno, že odpovědělo a souhlas vyjádřilo pouze 148 lékařů a mnozí, především pražští kolegové, vůbec neodpověděli. Limitem pro možnost založit nový časopis byl minimální počet souhlasů 200 a vyšší, a proto musela být tato aktivita odložena až na pozdější dobu. V dubnu 1947 vyšlo první číslo našeho časopisu pod názvem Gastro-enterologia Bohema. Nicméně při této druhé přípravné schůzi (7. 9. 1945) bylo určeno datum první plenární a zakládající schůze, která se uskutečnila dne 25. 10. 1945 v posluchárně III. interní kliniky Všeobecné nemocnice. Zde se sešel výkvět interní medicíny té doby, neboť zakládajícími členy byli nejen gastroenterologicky orientovaní internisté, ale také revmatologicky, endokrinologicky a kardiologicky orientovaní lékaři, jako byl prof. Prusík, prof. Charvát nebo prof. Lenoch. Ze zakládajících členů gastroenterologů to byli: doc. Mašek, doc. Scheiner, dr. Mařatka a dr. Herfort. Návrh stanov nové společnosti přečetl doc. Mašek a poté byl zvolen prvním předsedou ČGS doc. Scheiner a také tři místopředsedové v pořadí prof. Diviš, prof. Netoušek a prof. Hons. Prvním sekretářem (tajemníkem výboru ČGS) byl zvolen dr. Herfort a pokladníkem prof. Lenoch. Členové výboru byl dr. Mařatka, prof. Charvát, doc. Mašek a doc. Šváb. Informace, resp. zápis z této zakládající schůze byl zveřejněn v prvním čísle nově založeného odborného časopisu Gastro-enterologia Bohema v dubnu 1947, s téměř dvouletým zpožděním. Dne 28. 2. 1946 byl na valné hromadě definitivně potvrzen konstituovaný výbor společnosti. V roce 1951 došlo ke sloučení dvou odborných společností, české a slovenské, za vzniku Československé gastroenterologické společnosti. V roce 1971 se hepatologická sekce, původně komise, od ČGS osamostatnila a vznikla nezávislá Česká hepatologická společnost (ČHS). V průběhu 80 let trvání odborné společnosti se v jejím řízení vystřídalo celkem 16 předsedů, z nichž některé – otce zakladatele – jsme v našem časopisu Gastroenterologie a hepatologie zmiňovali v průběhu tohoto roku, konkrétně se jednalo o prof. Mařatku, prof. Scheinera, prof. Maška, a prof. Herforta. Seznam všech dosavadních předsedů ČGS naleznete v tab. 1. Nedílnou součástí aktivit naší společnosti je vydávání odborného periodika, jehož historie je jen o 2 roky kratší než historie celé společnosti. Téměř osm desítek let vydávání časopisu je spojeno především se změnami názvů tohoto periodika. Prvním titulem byla Gastro-enterologia Bohema a vedoucím redaktorem byl Karel Herfort. Poté v roce 1950 na jeden rok vedl časopis Přemysl Domberský a časopis byl přejmenován na Sborník pro pathofysiologii trávení a výživu. Od roku 1952 redigoval časopis Josef Mašek, který v roce 1956 indukoval další změnu názvu časopisu na Československá gastroenterologie a výživa, a tento název měl časopis téměř 40 let. V roce 1969 převzal po Maškovi časopis Zdeněk Mařatka, který jej redigoval následujících 30 let, a to až do roku 1999. V roce 1993 byla realizována další změna názvu časopisu na Česká a slovenská gastroenterologie a hepatologie. V roce 1999 převzal po Mařatkovi časopis doc. Kment, který jej vedl do konce roku 2010. Od roku 2011 došlo k poslední změně názvu časopisu na Gastroenterologie a hepatologie a od této doby do současnosti je vedoucím redaktorem prof. Lukáš. V současné době představuje Česká gastroenterologická společnost moderní, rychle se rozvíjející uskupení. S vývojem superspecializací v rámci jedné odbornosti bylo potřeba také přizpůsobit naši společnost tomu, aby se odborníci různých zaměření mohli setkávat a jednotlivé superspecializace gastroenterologie dále rozvíjet. A tak postupem posledních 20 let vznikaly různé sekce a pracovní skupiny (tab. 2). V roce 2025 je v naší společnosti registrováno celkem 887 členů (k 20. 9. 2025). V rámci odborné společnosti pracuje celkem šest pracovních skupin a tři sekce. ČGS organizuje každoročně tři velké odborné akce, a to Vzdělávací a diskuzní gastroenterologické dny, Národní gastroenterologický kongres a České a slovenské endoskopické dny. Mimoto je zde řada odborných akcí, které jsou výborem gastroenterologické společnosti podporovány. Od roku 2019 funguje v rámci odborné společnosti profesionální sekretariát pod vedením PhDr. Martiny Pfeiferové. Vážené kolegyně, vážení kolegové, srdečně vás vítám na osmém kongresu ČGS. Věřím, že vás připravený program zaujme a bude přínosem pro vaši klinickou práci. Velmi významnou částí kongresu jsou také neformální a kuloární jednání s kolegy. Ve dnech 16.–18. 10. 2025 v hotelu Clarion v Praze k tomu budete mít příležitost a dobré podmínky. Milan Lukáš prezident kongresu
Galerie „otců zakladatelů“ gastroenterologické společnosti – Profesor MUDr. Karel Herfort, DrSc. (23. 9. 1906 – 21. 1. 2000)
Profesor Karel Herfort pocházel z významné lékařské rodiny, jeho otcem byl prof. Karel Herfort (1871–1940), význačný český psychiatr a zakladatel péče o mentálně postižené děti, který pracoval na počátku minulého století jako lékař v Ernestinu, v prvním ústavu pro mentálně postižené děti založeném ve Šternberském paláci na Hradčanech. Syn Karel Herfort vystudoval lékařskou fakultu v Praze a po promoci nastoupil na I. interní kliniku Všeobecné nemocnice u prof. Krystiana Hynka. Zde se záhy stal členem gastroenterologického týmu se zájmem o provádění endoskopických vyšetření, byl také přímým spolupracovníkem dalšího „otce zakladatele“ ČGS prof. Jiřího Scheinera. Ve 30. letech realizoval studijní pobyty u prof. Mountiera v Paříži, kde se seznámil se semiflexibilní gastroskopií. V roce 1945 byl u zrodu ČGS. O jeho významném postavení při založení a formování naší společnosti svědčí fakt, že zastával funkci vědeckého sekretáře. V roce 1951 přešel Karel Herfort z I. interní kliniky na fakultní polikliniku v Praze, kde založil interní oddělení a později Laboratoř gastroenterologie 1. lékařské fakulty v Praze. Na tomto pracovišti postupně budoval mladý tým spolupracovníků zaměřených na gastroenterologii. V roce 1956 byl jmenován profesorem vnitřního lékařství a interní oddělení fakultní polikliniky vedl až do roku 1973, kdy jej vystřídal v pozici šéfa jeho žák doc. P. Frič. Z této vynikající líhně vzešli v pozdějších letech hvězdy české gastroenterologické školy jako byl zmíněný prof. Přemysl Frič, doc. Jan Kotrlík, as. Hana Dvořáková a mnozí další. V průběhu 50. let se Herfortova odborná pozornost zaměřila na onemocnění pankreatu, byl autorem klasifikace pankreatitidy a také inicioval založení a provádění testů posuzujících zevně sekretorickou schopnost břišní slinivky. Jeho nejvýznamnější žák a jedna z největších postav české medicíny druhé poloviny 20. století prof. MUDr. Přemysl Frič, DrSc., jeho osobnost charakterizoval slovy Marka Twaina: „Always do right. This will gratify some people and astonish the rest.“ Ve svých aktivitách pro gastroenterologickou společnost pokračoval i v dalších letech a jeho činnost byla završena funkcí předsedy společnosti, kterou zastával v letech 1960–1964. Mezinárodní proslulost a prestiž prof. Herforta umožnila, aby byl na přelomu 50. a 60. let minulého století zakládajícím členem Asociace národních gastroenterologických společností Evropy a Středomoří, označené jako ASNEMGE. Prof. Karel Herfort se dožil požehnaného věku 94 let. Milan Lukáš šéfredaktor časopisu milan.lukas@email.cz
U pacientky se jednalo o sinus a presakrální absces jako dlouhodobý následek parciální dehiscence ileopouch-anální anastomózy, ke které došlo v časném pooperačním období. Komplikace (absces) byla bezprostředně po operaci řešena perkutánní drenáží pod CT kontrolou s následným zlepšením stavu pacientky, nicméně nezabránila vzniku chronického sinusu. Průběh sinusu směřoval od dorzálního okraje IPAA a k sakrální kosti, kde komunikoval s chronickým presakrálním abscesem velikosti cca 50 × 60 mm. Chronická pánevní sepse byla u pacientky odpovědná za vleklou klinickou symptomatologii v podobě nechutenství, intermitentních febrilních stavů, nočního pocení, časných urgencí k vyprázdnění pouche a významného hmotnostního úbytku. Řešení sinusu a presakrálního abscesu, které měly významný negativní dopad na kvalitu života pacientky a zhoršovaly funkčnost rekonstrukční střevní operce, je vždy komplikované a dlouhodobé. V úvahu připadají chirurgická nebo endoskopická řešení. Z chirurgických přístupů je to zavedení „endosponge“ do místa vnitřního ústí sinusu. Jiným řešením může být exstirpace pouche a s časovým odstupem vytvoření nové IPAA anastomózy (re-do pouch) nebo jen provedení diskonekce trávicí trubice se založením terminální ileostomie. Z endoskopických technik, které se mohou uplatnit, přichází v úvahu nově zaváděná endoskopická vakuová terapie nebo provedení sinusotomie. Tento nový endoterapeutický výkon byl zaveden do klinické praxe před několika lety v Clevelandu a spočívá v širokém protětí a otevření vnitřního ústí sinusu elektrokauterem a v propojení sinusu s dutinou pouche. Sinusový kanál byl u této pacientky dlouhý přes 60 mm s průměrem lumen okolo 10 mm. Široké otevření sinusu a spojení s lumen pouche zabránilo další progresi hnisavé retence v presakrálním prostoru a zároveň umožnilo, aby byla dutina v presakrálním prostoru postupně vyplněna granulační tkání. Provedení sinusotomie u této pacientky je možné zhlédnout na webových stránkách časopisu (www.csgh.info). Endoskopický přístup byl pro pacientku z výše uvedených nejšetrnější, a nakonec také velmi efektivní. Kontrolní klinické vyšetření za 3 měsíce po výkonu vykazovalo významné zlepšení klinického stavu, snížení počtu stolic, plnou kontinenci střevního obsahu a zvýšení tělesné hmotnosti o 5 kg. Lokalizace sinusu, tvorba presakrálního abscesu s těsnou návazností na provedenou rekonstrukční střevní operaci odlišují popsanou komplikaci od Crohnovy nemoci, která se objevuje v pouchi cca u 10–15 % nemocných v průběhu několika let po operaci, kteří se podrobili výkonu pro ulcerózní kolitidu. Vředy nebo píštěle jsou u nově vzniklé Crohnovy nemoci v pouchi lokalizovány nejčastěji v přívodné kličce a v perianální oblasti nebo v řitním kanále.
Impact of complete vs. partial endoscopic healing on long-term outcomes in Crohn’s disease: a prospective multicenter study Yzet C, Brazier F, Derval E et al. J Crohn Colitis 2025; 19 (7): jjaf104. doi: 10.1093/ecco-jcc/jjaf104. Vliv úplného oproti částečnému endoskopickému hojení na dlouhodobé výsledky u Crohnovy choroby: prospektivní multicentrická studie Úvod: Doporučení STRIDE II uznávají endoskopické hojení (EH), definované skóre SES-CD ≤ 2, jako jeden z hlavních terapeutických cílů u Crohnovy choroby (CD). Úplné EH by mohlo snížit riziko dlouhodobých komplikací u CD. Cílem této studie bylo posoudit riziko dlouhodobých komplikací u CD v závislosti na stupni dosaženého EH. Metody: Byla provedena prospektivní multicentrická studie, která zahrnovala všechny pacienty s hodnocením EH (2019–2022) ve třech centrech, a následně byly porovnány výsledky pacientů s úplným EH (CDEIS = 0) s pacienty s částečným EH (CDEIS > 0, ale < 4). Primárním výstupním ukazatelem bylo terapeutické selhání (potřeba intenzifikace léčby, a/nebo zahájení kortikosteroidů, a/nebo hospitalizace související s CD, a/nebo resekce střeva, a/nebo vznik striktury/fistuly, a/nebo rozvoj perianální CD). Výsledky: Do studie bylo zahrnuto celkem 128 pacientů. Léčba trvala před provedením kontrolní koloskopie průměrně 12 měsíců, přičemž rozmezí se pohybovalo mezi 8,3 a 24,3 měsíci. Po průměrném sledování 22 měsíců (s rozmezím mezi 19 a 23 měsíci) zaznamenalo terapeutické selhání 40 pacientů, což představuje 31 % z celkového počtu. Riziko tohoto selhání bylo výrazně vyšší u pacientů s částečným endoskopickým hojením (25 vs. 43 %; p = 0,036). Stejně tak bylo u této skupiny vyšší riziko hospitalizace spojené s Crohnovou chorobou (2,5 vs. 17 %; p = 0,005), s hazardním poměrem 6,89 a 95% intervalem spolehlivosti (1,46–32,4), přičemž p = 0,015. Riziko resekce střeva, zahájení terapie kortikosteroidy a intenzifikace léčby se u pacientů s úplným a částečným hojením lišilo takto: 0 vs. 4,3 % (p = 0,13); 2,5 vs. 11 % (p = 0,1) a 22 vs. 36 % (p = 0,088). Závěr: Ačkoli jsou k potvrzení těchto výsledků nezbytné další studie s větším počtem účastníků, současná data naznačují, že úplné endoskopické hojení by mohlo přinášet lepší dlouhodobé výsledky u pacientů s Crohnovou chorobou ve srovnání s částečným hojením. Tyto nálezy podporují potřebu hlubšího výzkumu v této oblasti. Parecoxib sequential with imrecoxib for occurrence and remission of severe acute pancreatitis: a multicentre,double-blind, randomised, placebo-controlled trial Huang L, Feng Z, Yang W et al. Gut 2025; 74 (9): 1467–1475. doi: 10.1136/gutjnl-2024-334038. Sekvenční podávání parekoxibu s imrekoxibem při výskytu a remisi těžké akutní pankreatitidy: multicentrická, dvojitě zaslepená, randomizovaná, placebem kontrolovaná studie Těžká akutní pankreatitida (SAP) je definována jako perzistující orgánové selhání (trvající déle než 48 hod) nebo infekce pankreatu, s mortalitou 20–40 %. I přes svůj častý výskyt a významné léčebné náklady neexistuje účinná farmakologická léčba SAP s orgánovým selháním (OF). Jako jedna z možností se jeví suprese systémové zánětlivé odpovědi pomocí inhibitorů cyklooxygenázy-2 (COX- -2-Is). Tato studie si dává za cíl vyhodnotit účinnost a bezpečnost COX-2-Is při léčbě SAP. Do této multicentrické, dvojitě zaslepené, randomizované, placebem kontrolované, výzkumníky iniciované studii bylo zařazeno 348 pacientů s akutní pankreatitidou ve věku 18–75 let, přijatých do nemocnice do 1 týdne od začátku onemocnění a se skóre Acute Physiology and Chronic Health Evaluation II ≥ 7 nebo modifikovaným Marshallovým skóre ≥ 2. Pacienti byli v poměru 1: 1 rozděleni do skupiny s COX-2 inhibitory (sekvenční podání parekoxibu a imrekoxibu), nebo do skupiny s placebem. Mezi hlavní cíle si studie klade porovnat výskyt SAP, délku trvání OF, výskyt lokálních komplikací, klinické výsledky a sérové zánětlivé markery. Ve srovnání s placebem byl výskyt SAP snížen o 20,7 % (77,6 vs. 61,5 %; p = 0,001) a délka přetrvávajícího OF zkrácena o 2 dny (p < 0,001) po léčbě COX-2 inhibitory. U pacientů zařazených do 48 hod od začátku příznaků se výskyt SAP snížil o 23,8 % (p = 0,001) a délka OF o 3 dny (p = 0,001). U pacientů zařazených později byl pokles 8,5 % (p = 0,202) a délka OF se zkrátila o 2 dny (p = 0,010). Výskyt lokálních komplikací byl ve skupině s COX-2 inhibitory významně nižší než u placeba (33,7 vs. 49,1 %; p = 0,004). Po léčbě byly významně sníženy hladiny zánětlivých markerů i 30denní mortalita (z 8,6 na 3,4 %; p < 0,05). Výskyt nežádoucích účinků byl v obou skupinách podobný (1,2 vs. 0,6 %). Závěrem můžeme říci, že sekvenční podávání parekoxibu a imrekoxibu bylo účinné a dobře tolerované při snižování výskytu a délky trvání SAP i lokálních komplikací prostřednictvím potlačení systémové zánětlivé odpovědi, což vedlo ke snížení morbidity. Effect of albumin treatment duration on response rates and outcomes in patients with cirrhosis and acute kidney injury Schleicher EM, Karbannek H, Weinmann-Menke J et al. J Hepatol 2025; 83 (3): 682–691. doi: 10.1016/j.jhep.2025.03.008. Vliv délky léčby albuminem na míru odpovědi a výsledky u pacientů s cirhózou a akutním poškozením ledvin Úvod a cíle: U pacientů s cirhózou a akutním poškozením ledvin (AKI) doporučovala guidelines objemovou expanzi albuminem po dobu 48 hod k úpravě hypovolemie a vyloučení prerenálního AKI. Nedávná aktualizace konsenzuálních doporučení ADQI-ICA navrhla zkrácení této doby na 24 hod, a to především na základě názorů odborníků. Cílem této studie bylo zhodnotit míru odpovědi na léčbu albuminem po 24 a 48 hod a porovnat a posoudit prognostický význam tří různých definic odpovědi na terapii albuminem. Metody: Byla analyzována data od 127 prospektivně zařazených pacientů s cirhózou a AKI ze dvou německých center. Zkoumány byly tři definice odpovědi po 24 a 48 hod: 1. pokles sérového kreatininu (SCr) o > 0,3 mg/dl; 2. pokles SCr o > 25 % a 3. pokles SCr o alespoň jedno stadium AKI. Sledování bylo prodlouženo až do transplantace jater, úmrtí nebo hemodialýzy. Výsledky: Celkově 30–54 % pacientů odpovědělo na léčbu albuminem v závislosti na použité definici a míra odpovědi byla vyrovnaná napříč stadii AKI. Je pozoruhodné, že významný počet pacientů, kteří reagovali po 48 hod, nereagoval během prvních 24 hod. Další odpovědi na albumin během druhých 24 hod podle definic 1, 2 a 3 byly 28 %, 22 % a 18 %. Odpověď podle definice 3 byla spojena s vyšší mírou přežití bez hemodialýzy a transplantace. Závěr: Významná část pacientů potřebuje 48 hod k reakci na léčbu albuminem. Zkrácení doby trvání terapie albuminem může vést k nadměrné léčbě terlipresinem. Isolated IgG elevation in patients with persistently normal transaminases does not affect the outcome of autoimmune hepatitis Díaz-González Á, Schregel I, Carballo L et al. JHEP Reports Articles in Press 101562 August 28, 2025. Izolovaná elevace IgG u pacientů s trvale normálními aminotransferázami neovlivňuje prognózu pacientů s autoimunní hepatitidou Úvod a cíle: Trvale zvýšené IgG a vzplanutí IgG jsou u pacientů s autoimunní hepatitidou a trvale normálními aminotransferázami relativně časté. U pacientů s normálními aminotransferázami neměl vývoj IgG vliv na prognózu AIH. Pouze hodnota tuhosti jater ≥ 10 kPa v době normalizace hladin aminotransferáz byla spojena s rozvojem cirhózy. Cílem léčby autoimunní hepatitidy je dosažení kompletní biochemické odpovědi definované jako normalizace aminotransferáz a hladin imunoglobulinu G (IgG). Nedávná data nasvědčují, že normalizace IgG nemá významný vliv na přežívání. V této studii byl zhodnocen význam trvale zvýšených hladin IgG (IgGe) a vzplanutí IgG (IgGf) na progresi fibrózy a rozvoj cirhózy. Metody: Tato retrospektivní multicentrická kohortová studie zahrnula 493 pacientů s AIH s trvale normálními aminotransferázami v průběhu sledování. Výsledky: 349 (70,8 %) pacientů mělo v průběhu sledování trvale normální hladiny IgG (IgGn), 89 (18,1 %) mělo IgGe a 55 (11,1 %) IgGf. Po mediánu sledování 6,2 let (IQR 4,1–10,1) s normálními hladinami aminotransferáz zůstaly hodnoty tuhosti jater stabilní, bez významného rozdílu mezi skupinami. V průběhu sledování došlo u 24 pacientů k rozvoji cirhózy. Mezi prediktivní faktory cirhózy patřil věk (HR 1,10; p < 0,001), albumin (HR 0,20; p < 0,001), IgG (HR 1,00; p = 0,001), vstupní počet trombocytů (HR 0,99; p = 0,001), LSM v době normalizace aminotransferáz (HR 1,30; p < 0,001) a po 6 měsících (HR 0,24; p = 0,025). V multivariantní analýze byla s vyšším rizikem rozvoje cirhózy nezávisle spojena pouze LSM. Elevace IgG (IgGe or IgGf) neměla vliv na progresi fibrózy (p = 0,275) nebo rozvoj cirhózy (p = 0,211). Závěr: Trvale nebo dočasně zvýšené hladiny IgG u pacientů s normálními aminotransferázami neměly významný vliv na progresi autoimunní hepatitidy, což zpochybňuje současnou definici kompletní biochemické odpovědi. Recurrence rates of Barrett‘s esophagus and dysplasia in patients successfully treated with radiofrequency ablation vs. cryoballoon ablation: a comparative study Sachdeva K, Chandi PS, Verma A et al. Endoscopy 2025; 57 (9): 951–959. doi: 10.1055/a-2598-6806. Míra recidivy Barrettova jícnu a dysplazie u pacientů úspěšně léčených radiofrekvenční ablací vs. kryobalonovou ablací: srovnávací studie Endoskopická eradikační terapie (EET) se doporučuje pro léčbu dysplastického Barrettova jícnu (BE) a intramukózního adenokarcinomu. Jak radiofrekvenční ablace (RFA), tak kryobalonová ablace (CBA) mohou vyvolat úplnou/kompletní remisi intestinální metaplazie (CRIM). Cílem studie amerických autorů bylo porovnat dobu sledování CRIM u pacientů léčených RFA vs. CBA. Autoři provedli retrospektivní kohortovou studii s cílem analyzovat výsledky pacientů po EET s RFA nebo CBA ve dvou referenčních centrech. Měřili a porovnávali míru recidivy BE s dysplazií, nebo bez ní po CRIM pomocí Coxových (Cox) proporcionálních hazardních modelů a analýz s párováním skóre náchylnosti. Sekundárním cílem studie bylo identifikovat prediktorní faktory recidivy. Ve studiích bylo zahrnuto 681 pacientů, kteří dosáhli CRIM (RFA 610; CBA 71), s mediánem sledování 4,1 roku a 4,4 roku po RFA a CBA. Multivariabilní model odhalil vyšší riziko jakékoli recidivy u RFA (poměr rizika [HR] 2,19; 95% CI 1,18–4,06; p = 0,01), ale ne dysplastické recidivy (HR 0,88; 95% CI 0,39–1,97; p = 0,75). Po vyloučení intestinální metaplazie gastroezofageálního přechodu však bylo pozorováno srovnatelné riziko „jakékoli recidivy“ (HR 1,18; 95% CI 0,61–2,30; p = 0,62). Analýza založená na skóre náchylnosti (54 případů v každé skupině) ukázala, že obě skupiny měly srovnatelné riziko recidivy. Výchozí maximální délka BE byla spojena s vyšším rizikem jakékoli recidivy (HR 1,07; p < 0,001) a dysplastické recidivy (HR 1,11; p = 0,001). Míry jakékoli recidivy BE a dysplastické recidivy byly v této nerandomizované studii srovnatelné u obou metod. Závěrem lze říci, že CBA je srovnatelně účinná a trvalá alternativa k RFA pro EET, a to jak z hlediska recidivy BE, tak recidivy dysplastického BE. Studie zdůrazňuje význam sledování endoskopického hodnocení a léčby, zejména u pacientů s dlouhým segmentem BE, kteří podstoupili úspěšnou EET. Volba terapie by měla být individuální, s přihlédnutím k rizikům a přínosům a za účasti společného klinického rozhodování. Míra recidivy BE je nízká, ale na základě současných výsledků je nutné si uvědomit, že současná endoskopická terapie poskytuje spíše léčbu než definitivní vyléčení, což zdůrazňuje potřebu pokračovat v pečlivém sledování. Uklidňující je, že většinu recidiv lze léčit endoskopicky. Technical failure of endoscopic ultrasound-guided choledochoduodenostomy: multicenter study on rescue techniques, consequences, and risk factors Beunon C, Debourdeau A, Schaefer M et al. Endoscopy 2025; 57 (9): 990–1000. doi: 10.1055/a-2541-2973 Technická porucha endoskopické ultrasonograficky navigované choledochoduodenostomie: multicentrická studie o záchranných technikách, důsledcích a rizikových faktorech Obstrukce distálního společného žlučovodu (CBD) jsou stále častější, přičemž hlavní příčinou je adenokarcinom pankreatu. Obstrukce jsou často diagnostikovány na základě žloutenky, která významně ovlivňuje kvalitu života, brání chemoterapii a komplikuje chirurgické zákroky, což činí drenáž žlučových cest zásadní. ERCP zůstává zlatým standardem pro drenáž žlučových cest s technickou úspěšností v rozmezí 76,3–91,2 % a klinickou úspěšností mezi 90,8 a 97,8 %. ERCP však selhává v 8,8–23,7 % případů, což vyžaduje alternativní metody, jako je endoskopická ultrasonograficky navigovaná drenáž žlučových cest, včetně choledochoduodenostomie (EUS-CDS). Cílem této francouzské studie bylo určit rizikové faktory technického selhání endoskopické ultrasonograficky navigované choledochoduodenostomie (EUS-CDS), vyhodnotit krátkodobé a dlouhodobé následky a identifikovat záchranné techniky u pacientů s biliární obstrukcí. Tato retrospektivní multicentrická studie (2018–2024) zahrnovala technické selhání klasifikované jako typ 1 (nesprávné umístění digestivní příruby – fléry), typ 2 (nesprávné umístění biliární příruby), typ 3 (selhání zavedení stentu), typ 4 (katetr/kovový stent přiléhající k lumenu (LAMS) přes žlučovod) a typ 5 (ostatní). Kontrolní skupinou byly úspěšné EUS-CDS ve stejném centru a období. Primárním cílem byly rizikové faktory selhání. Sekundárními cíli byly endoskopické záchranné techniky a okamžité a dlouhodobé důsledky. Technická porucha se vyskytla v 7 % (95% CI 5–9). Ve 23 centrech bylo analyzováno 296 pacientů (průměrný věk 71 let, 53 % mužů), včetně 100 technických selhání: typ 1 (26 %), typ 2 (41 %), typ 3 (11 %), typ 4 (6 %), typ 5 (16 %). Mezi rizikové faktory technické poruchy v multivariantní analýze patřily průměr CBD ≤ 15 mm, duodenální stenóza, technika vodiče a nízká zkušenost operatéra (≤ 10 LAMS). Endoskopická záchrana byla úspěšná v 77 % případů, přičemž v 53 % byly použity kryté kovové stenty a v 22 % nové LAMS. Včasné selhání bylo mírné v 56 % případů, ale v 12 % vedlo k úmrtí do 30 dnů. Okamžitá endoskopická záchrana snížila závažné klinické nežádoucí účinky (p < 0,001) a zvýšila úspěšnost (p < 0,001). Závěrem lze říci, že selhání EUS-CDS, i když je vzácné, může mít závažné následky, přičemž přibližně 12 % pacientů zemře do 30 dnů. Pro zmírnění rizik je zásadní rozpoznat rizikové faktory, jako je průměr CBD nejvýše 15 mm nebo přítomnost duodenální stenózy před zákrokem, a zvládnout přizpůsobené endoskopické záchranné techniky. Ukázalo se, že okamžitá endoskopická léčba významně snižuje závažnost nežádoucích účinků a zlepšuje klinické výsledky. Tyto poznatky podtrhují nutnost pečlivého výběru pacientů a vysoké úrovně technických vybavení endoskopických pracovišť a zkušenosti při provádění EUS-CDS. Články vybrali a komentovali MUDr. Kristýna Zdychyncová1, MUDr. Robert Pospíšil2, MUDr. Mgr. Irena Míková3, doc. MUDr. Lumír Kunovský, Ph.D.4–6, MUDr. Vincent Dansou Zoundjiekpon4,5 1 Klinické a výzkumné centrum pro střevní záněty, Klinické centrum ISCARE a. s. a 1. LF UK v Praze 2 Gastroenterologické oddělení, Nemocnice České Budějovice, a. s. 3 Klinika hepatogastroenterologie, Transplantcentrum, IKEM, Praha 4 II. interní klinika – gastroenterologická a geriatrická LF UP a FN Olomouc 5 Gastroenterologické oddělení a digestivní endoskopie, LF MU a Masarykův onkologický ústav, Brno 6 Chirurgická klinika LF MU a FN Brno
Novinky v léčbě primární biliární cholangitidy
Primární biliární cholangitida je chronické, imunologicky podmíněné, postupně progredující jaterní onemocnění charakterizované destrukcí malých žlučovodů, jejímž důsledkem je cholestáza, jaterní fibróza s rozvojem jaterní cirhózy se všemi komplikacemi. Ty pak v konečné fázi vedou k selhání jater s následkem smrti nebo potřeby transplantace jater. Včasná a účinná terapie je klíčovým faktorem ovlivnění prognózy. Onemocnění postihuje převážně ženy, a to v 90 %. Diagnóza je možná na základě elevace sérové alkalické fosfatázy (ALP) nad 1,5násobek normy po dobu 6 měsíců a v kombinaci s přítomností antimitochondriálních protilátek (AMA) ≥ 1: 40, nebo specifických antinukleárních protilátek (ANA) sp100, gp210, nebo kombinace zvýšené sérové ALP s typickým histologickým nálezem v jaterní biopsii. Přestože kyselina ursodeoxycholová (UDCA) zůstává léčbou první volby, někteří pacienti tuto léčbu netolerují nebo odpověď na tuto léčbu není dostatečná. V současné době je již dostupná léčba 2. linie – agonisté receptorů aktivovaných proliferátory peroxisomů (PPAR), delta (PPAR-) či duální agnonisté (PPAR-/). Seladelpar (PPAR-) a elafibranor (PPAR-/) jsou slibnou alternativou léčby pro své protizánětlivé a antifibrotické vlastnosti.
Disease clearance – nový horizont v ulceróznej kolitíde
Terapeutické ciele pri ulceróznej kolitíde prešli evolúciou od symptomatickej kontroly k stratégii liečby zameranej na cieľ, kde sa endoskopická remisia stala kľúčovým cieľom. Avšak, pretrvávajúca histologická aktivita u pacientov v endoskopickej remisii predstavuje riziko relapsu, čo viedlo k návrhu nového, ambicióznejšieho cieľa – „disease clearance“. Tento koncept predstavuje kompozitný cieľ zahŕňajúci simultánne dosiahnutie klinickej, endoskopickej a histologickej remisie. Narastajúce dôkazy potvrdzujú, že dosiahnutie „disease clearance“ je spojené s výrazne lepšími dlhodobými výsledkami, vrátane nižšieho rizika hospitalizácií a chirurgických zákrokov. Prelomové výsledky štúdie VERDICT naviac ukázali, že pri stratégii liečby zameranej na cieľ s vedolizumabom je tento prísny cieľ reálne dosiahnuteľný až u 67,2 % pacientov po 48 týždňoch, najmä ak je liečba nasadená včas. „Disease clearance“ tak predstavuje nový horizont v manažmente ulceróznej kolitídy s potenciálom zmeniť prirodzený priebeh ochorenia, a hoci jeho implementácia prináša výzvy, posúva paradigmu liečby k úplnému potlačeniu zápalovej aktivity a personalizovanej medicíne.
Guselkumab v terapii idiopatických střevních zánětů
Guselkumab je humánní monoklonální protilátka IgG1 s duálním protizánětlivým mechanizmem účinku spočívajícím ve vazbě na IL-23p19 podjednotku a v inhibici produkce IL-23 v myeloidních buňkách vazbou na CD64 receptor. Pozitivní výsledky v registračních studií QUASAR a GALAXI vedly k povolení guselkumabu do klinické praxe u nemocných se středně těžkou až těžkou formou ulcerózní kolitidy a Crohnovou nemocí. V těchto studiích byla také potvrzena vysoká bezpečnost léčby. Stejné dávkování u obou chorob a možnost subkutánní indukce významně odlišují guselkumab od ostatních monoklonálních protilátek této lékové skupiny.
Skríning kolorektálneho karcinómu na Slovensku
Kolorektálny karcinóm (KRCA) je celosvetovo jedným z najčastejších onkologických ochorení. Slovenská republika patrí medzi krajiny s vysokou incidenciou tohto ochorenia. Organizovaný skríning znižuje incidenciu a mortalitu na kolorektálny karcinóm. V posledných rokoch pozorujeme na Slovensku pokles vekovo štandardizovanej incidencie a mortality na toto ochorenie. Skríning rakoviny hrubého čreva a konečníka na Slovensku začal v roku 2004. Od roku 2021 bolo zavedené aktívne pozývanie časti cieľovej populácie, ktorá počas posledných dvoch rokov skríning nepodstúpila. Cieľovou populáciou pre skríning KRCA na Slovensku sú osoby vo veku 50–75 rokov s bežným rizikom ochorenia. Skríning sa vykonáva imunochemickým testom na skryté krvácanie do stolice v dvojročnom intervale v ambulancii praktického lekára alebo primárnou skríningovou kolonoskopiou raz za 10 rokov. Od zavedenia aktívneho pozývania pozorujeme nárast počtu vykonaných testov na skryté krvácanie a nárast počtu skríningových i diagnostických kolonoskopií v cieľovej populácii. Najzávažnejším problémom v programe skríningu KRCA na Slovensku je nedostatok relevantných dát na hodnotenie jeho efektivity a zabezpečenie hodnotenia kvality.
Zpráva o průběhu dotační výzvy na podporu pracovišť pro screeningovou koloskopii v rámci Národního plánu obnovy
Ministerstvo zdravotnictví (MZd) ve spolupráci s příslušnými řídicími komisemi průběžně hledá a realizuje různé kroky ke zvyšování kvality a efektivity screeningových programů v ČR. V rámci podpory kolorektálního screeningu vyvstal podnět k otevření dotační výzvy pro zlepšení přístrojového vybavení stávající sítě gastroenterologických pracovišť zapojených do screeningového programu.
Hodnocení programu screeningu kolorektálního karcinomu v České republice
Úvod: Screening kolorektálního karcinomu (KRK) je klíčovým nástrojem sekundární prevence, jehož efektivita závisí na účasti populace, dostupnosti péče a kvalitě prováděných vyšetření. Jeho účinnost je podmíněna také systematickým sběrem a analýzou dat. Kvalitní data jsou klíčovým pilířem pro monitoring probíhajícího screeningu, jeho evaluaci a identifikaci slabých míst programu. Cílem je ukázat přínos dat pro optimalizaci programu v ČR na příkladu dvou případových studií. Metody: Byly využity datové zdroje Národního zdravotnického informačního systému a Databáze preventivních koloskopií spravované Ústavem zdravotnických informací a statistiky ČR, doplněné o sociodemografická data z Českého statistického úřadu. Hodnocení proběhlo pomocí indikátorů kvality screeningu a budget impact analýzy zaměřené na změnu věkových hranic screeningu. Výsledky: První případová studie ukazuje pokles incidence KRK o 33 % a mortality o 49 % od zavedení programu. Pokrytí cílové populace se dlouhodobě pohybuje okolo 30 %. V roce 2020 došlo k nárůstu pozitivity testu na okultní krvácení do stolice (TOKS) na 10 %. Interval mezi pozitivním TOKS a navazující koloskopií odpovídá 3 měsícům. Míra účasti na navazující koloskopii po pozitivním TOKS činí 60 %. Druhá případová studie odhalila, že změna věkového intervalu na 45–74 let povede zpočátku k 5–6% nárůstu nákladů, avšak od roku 2029 lze očekávat jejich snížení. Diskuze: První studie ukazuje úspěch screeningu v poklesu incidence a mortality. Současně identifikuje výzvy v podobě nízkého pokrytí, vysoké pozitivity TOKS, dlouhých čekacích dob na navazující koloskopii a nízké účasti na navazující koloskopii po pozitivním TOKS. V druhé studii bylo zjištěno, že změna věkového intervalu bude ekonomicky efektivní. Data potvrzují přínos screeningu pro populační zdraví a upozorňují na oblasti, které vyžadují další pozornost. Závěr: Systematicky sbíraná a analyzovaná data jsou nezbytným pilířem hodnocení a řízení screeningových programů. Případové studie dokládají jejich využitelnost v monitorování kvality péče i při podpoře zdravotně-politických rozhodnutí.
Stereotaktická radioterapie v léčbě hepatocelulárního karcinomu
Hepatocelulární karcinom (HCC) je jednou z nejzávažnějších komplikací jaterní cirhózy. Přestože včasné stanovení diagnózy umožňuje použití kurativních přístupů, mnoho pacientů není kandidáty chirurgické léčby. V takových případech nabývají na významu alternativní metody lokoregionální terapie. Stereotaktická radioterapie (SBRT) je specifická forma externí radioterapie, která umožňuje vysoce přesné ozáření cílového ložiska s minimálním zásahem do okolní tkáně a vykazuje vysokou míru lokální kontroly onemocnění. Aktuální doporučené postupy EASL z roku 2025 již SBRT zařazují mezi uznávané terapeutické možnosti pro vybrané skupiny pacientů, zejména tam, kde nelze použít ablační techniky ani TACE. Klinické zkušenosti z našeho pracoviště potvrzují dobrou snášenlivost SBRT a její vhodnost v rámci konsolidační léčby. Přestože zůstává vysoce selektivní metodou s omezenou dostupností, představuje SBRT cenný doplněk stávajících terapeutických modalit a její význam v léčbě HCC bude pravděpodobně narůstat.
Copyright (c) 2026 Gastroenterologie a hepatologie
Klinická užitočnosť EUS-navigovanej punkcie solídnych pankreatických lézií z jedného centra: diagnostické spektrum, liečebné režimy a prognostické súvislosti
Úvod: Solídne pankreatické lézie (SPL) predstavujú významnú diagnostickú a terapeutickú výzvu kvôli ich vysokému malígnemu potenciálu a obmedzeným možnostiam liečby. Odber vzoriek tkaniva pod endoskopickým ultrazvukom (EUS) sa stal základným kameňom ich hodnotenia a ponúka minimálne invazívny prístup k histologickej diagnóze lézií. Cieľom tejto štúdie bolo posúdiť klinickú užitočnosť biopsie pod endoskopickým ultrazvukom (EUS) pre SPL v jednom centre. Metódy: Retrospektívne sme analyzovali pacientov, ktorí podstúpili odber vzoriek tkaniva pod endoskopickým ultrazvukom pre SPL v Univerzitnej nemocnici v Bratislave v rokoch 2018 až 2023. Vylúčili sme cystické lézie alebo negatívne nálezy EUS. Zozbierali sa údaje o demografických údajoch, charakteristikách lézií, technikách odberu vzoriek, patológii, liečebných modalitách a výsledkoch prežitia. Diagnostické kategórie boli stratifikované a analýzy prežitia boli vykonané pomocou Kaplan- -Meierových kriviek a Coxovho regresného modelovania. Výsledky: Zo 747 EUS výkonov 159 spĺňalo kritériá zaradenia. Medián veku pacientov bol 67 rokov; 62,3 % boli muži. Najčastejšou diagnózou bol adenokarcinóm pankreasu (61,6 %), nasledovali nešpecifikované malígne lézie (10,1 %), benígne lézie (8,2 %) a neuroendokrinné nádory (7,5 %). Malígne alebo potenciálne malígne lézie predstavovali 83,9 % prípadov. Biopsia pod kontrolou EUS bola diagnostická v 90,6 % prípadov bez zaznamenaných závažných komplikácií. Liečba (chirurgická, chemoterapia alebo oboje) bola podaná u 48,4 % pacientov. Chirurgický výkon aj chemoterapia boli spojené s výrazne zlepšeným prežívaním, pričom najlepšie výsledky boli pozorované u pacientov, ktorí dostávali kombinovanú liečbu. Chirurgický výkon bol jediným nezávislým prediktorom zníženej mortality (HR = 0,376; p = 0,002). Záver: Odber vzoriek pod kontrolou EUS je bezpečný a účinný nástroj na diagnostiku SPL s robustným diagnostickým prínosom a priamym vplyvom na plánovanie liečby. Integrácia histologických nálezov do multidisciplinárneho manažmentu významne ovplyvňuje prognózu, najmä u pacientov vhodných na chirurgickú resekciu a/alebo chemoterapiu. Tieto zistenia zdôrazňujú kľúčovú úlohu EUS v rámci koordinovaného rámca starostlivosti o SPL.
Endoskopický management dehiscence a refrakterní stenózy gastroezofageální anastomózy po robotické Ivor Lewisově operaci pro adenokarcinom jícnu
Úvod: Dehiscence gastroezofageální anastomózy po ezofagektomii představuje závažnou a život ohrožující komplikaci. Endoskopická vakuová terapie (EVT) se v poslední dekádě stala preferovanou miniinvazivní léčebnou metodou. Ani po jejím úspěšném použití však není vyloučeno riziko rozvoje benigní stenózy, která může být v některých případech refrakterní na dilatační léčbu. Popis případu: Prezentujeme případ 75leté pacientky po roboticky asistované Ivor Lewisově ezofagektomii pro adenokarcinom jícnu, u níž došlo k rozsáhlé dehiscenci anastomózy s únikem obsahu do pleurální dutiny. Komplikace byla úspěšně zvládnuta pomocí EVT. V následném průběhu se rozvinula refrakterní stenóza nereagující na opakované balonové dilatace, kterou se podařilo efektivně vyřešit zavedením lumen apozičního metalického stentu (LAMS). Závěr: Kazuistika ilustruje úspěšné využití moderních endoskopických postupů, konkrétně EVT a stentáže pomocí LAMS, v léčbě závažných komplikací po ezofagektomii. Klíčová byla těsná mezioborová spolupráce. Endoskopický přístup umožnil zhojení defektu bez chirurgické reintervence a efektivní řešení refrakterní stenózy s minimální zátěží pro pacientku.
Vážené kolegyně, vážení kolegové, dostává se k vám podzimní číslo časopisu Gastroenterologie a hepatologie, které je tradičně zaměřeno na gastrointestinální onkologii. Obsahuje skvělé články na téma EUS u solidních pankreatických lézí, stereotaktické radioterapie u hepatocelulárního karcinomu a endoskopické vakuové terapie u dehiscence anastomózy po resekci jícnu pro karcinom. Nicméně jako každý rok je dominantním tématem screening kolorektálního karcinomu (KRK). Podrobný článek autorů z Národního screeningového centra Ústavu zdravotnických informací (NSC ÚZIS ČR) (Ambrožová et al.) představuje analýzu nejnovějších dat z Národního screeningu KRK v České republice (ČR). Pozitivní zprávou je zejména pokračující trend poklesu incidence (32,5 %) a mortality (49,3 %) KRK od roku 2000. Zároveň je příznivé, že postupně dochází ke snižování pozitivity testů na okultní krvácení (TOKS), která v roce 2020 poprvé v historii překonala 10% hranici a dle posledních dostupných dat z roku 2024 došlo k jejímu poklesu na 8,7 %. To je dobrým krokem ke snížení počtu TOKS-pozitivních koloskopií, což může sekundárně vést ke zkrácení čekacích dob na toto vyšetření. Potěšitelné je, že od pandemie covidu-19 v roce 2020 postupně narůstá účast cílové populace na screeningu KRK a v loňském roce dosáhla hodnot zaznamenaných naposledy před 10 lety. Na druhou stranu v posledních letech stále klesají počty koloskopií po pozitivním TOKS, což je problém, který je nutné podrobně rozklíčovat. Nejvýznamnější změnou programu za mnoho posledních let bude úprava věkové hranice na 45–74 let věku. Opodstatnění tohoto kroku je v článku přesně zdokumentováno, ať už jde o nárust incidence a mortality KRK a vysoký podíl pokročilých stadií u mladších osob, nebo nízký podíl úmrtí na KRK u osob starších 75 let, či příznivé nákladově efektivní analýzy v dlouhodobém horizontu. Přípravné kroky této změny již běží a počátek nového designu programu je plánován na 1. 1. 2026. Další autoři z NSC ÚZIS ČR (Rybenská et al.) se zaměřili na shrnutí informací ohledně podpory programu screeningu KRK ze strany Ministerstva zdravotnictví. Konkrétně na výzvu k předkládání žádostí o finanční podporu pro Centra pro screeningovou kolonoskopii. Finanční alokace této výzvy dosáhla 158,5 milionů Kč a jednotlivá pracoviště mohla získat dotaci až 2 miliony Kč. Z dostupných dat je patrné, že z 81 podaných žádostí bylo 64 schváleno, a ještě zbývá zveřejnit poslední kolo schvalování. Pro mne osobně byl velmi zajímavý článek kolegů ze Slovenska (Orságh et al.) týkající se jejich zkušeností s programem screeningu KRK. Organizace je podobná jako v ČR, s využitím dvou metod (TOKS à 2 roky a screeningová koloskopie à 10 let). Nicméně věková hranice je stanovena na 50–75 let. I na Slovensku dochází k postupnému poklesu incidence a mortality KRK, pozitivita TOKS je obdobná (8,1 %) a významným pozitivním faktem je účast cílové populace (48 %). Zásadní výzvou je získávání kvalitních dat a jejich systematické vyhodnocování. Jak vyplývá i z tohoto čísla časopisu, tak zejména díky NSC ÚZIS ČR se tuto výzvu v České republice podařilo zvládnout. Přeji vám inspirativní čtení doc. MUDr. Štěpán Suchánek, Ph.D. koeditor sekce Gastrointestinální onkologie předseda Komise pro screening KRK MZ ČR stepan.suchanek@uvn.cz
Vážení čitatelia Gastroenterologie a hepatologie, po horúcom lete prichádza jeseň, a k nej už tradične patrí v poradí piate tohtoročné číslo nášho časopisu. Tak ako každý rok je venované problematike gastrointestinálnej onkológie. Najväčšou onkologickou témou v gastroenterológii je skríning kolorektálneho karcinómu. Táto téma si tradične zaslúžila samostatný editoriál, ale mňa nesmierne teší, že po dlhšej prestávke vám prinášame správu o situácii na Slovensku. Pevne verím, že táto správa dr. Andreja Orságha bude mať pokračovanie v ďalších rokoch a bude predmetom horúcich odborných diskusií, ktoré pomôžu našu aktuálnu situáciu zlepšiť. Z ostatných menej nosných, ale rovnako dôležitých tém, ich v novom čísle nájdeme hneď niekoľko. Prvou je správa dr. Petra Hříbka o novej modalite liečby hepatocelulárneho karcinómu. Medzi potenciálne kuratívne modality patrili doposiaľ chirurgická resekcia, rádiofrekvenčná ablácia alebo transplantácia pečene. K nim v súčasnosti pribudla moderná neinvazívna metóda, tzv. stereotaktická rádioterapia. Autori prinášajú prehľad možného využitia a prvé vlastné skúsenosti pri liečbe pacientov. Druhou je správa z nášho pracoviska V. internej kliniky LF UK a UN Bratislava o klinickom využití EUS navigovanej tenko-ihlovej biopsie solídnych pankreatických lézií. Je to prvá správa zo Slovenska, ktorá dopĺňa v minulosti publikované skúsenosti z Českej republiky a prináša aj niekoľko unikátnych pohľadov. Metóda sa ukazuje nielen ako presný diagnostický nástroj, ale ukázalo sa, že má aj silný prognostický význam. Naviac, ak u malígnych lézií, ktorých bolo takmer 84 %, došlo ku nasadeniu cielených liečebných modalít, tieto mali pre pacientov prospech vo forme zlepšeného celkového prežívania. Treťou je prezentácia dr. Kateřiny Košťálovej, ktorá preberá kazuistiku 75-ročnej ženy po ezofagektómii pre adenokarcinóm, u ktorej sa objavila pomerne raritná kombinácia komplikácií vo forme anastomotickej dehiscencie, ktorej hojenie spôsobilo refraktérnu anastomotickú stenózu. Autori veľmi prehľadne prezentujú správne načasovanie a použitie dvoch moderných metód: endoskopickej vákuovej terapie na liečbu dehiscencie anastomózy a netradičné využitie kovového lúmen apozičného stentu na liečbu refraktérnej anastomotickej stenózy. Vážení kolegovia, všetci vnímame, že náš časopis nie je určený na prezentovanie najnovších prevratných objavov medicíny. Som však presvedčený, že Gastroenterológia a hepatológia zostáva časopisom, ktorý do histórie zaznamenáva vnútorný svet našich gastroenterologických a hepatologických pracovísk. Jeho obsah prináša správnu kombináciu postgraduálneho vzdelávania, prezentácie moderných diagnostických a liečebných postupov, ako aj vlastných skúseností s nimi. Pri spoznávaní tohto sveta vám preto prajem veľa pohodových jesenných večerov. Zároveň ďakujem všetkým prispievateľom a želám im veľa elánu do ďalšej tvorivej práce. doc. MUDr. Tomáš Koller, PhD. koeditor sekcie Gastrointestinálna onkológia tomas.koller@fmed.uniba.sk
Doporučené postupy České gastroenterologické společnosti ČLS JEP pro diagnostickou a terapeutickou koloskopii – aktualizované vydání 2024
Nízká aktivita sérové deoxyribonukleázy-I je u nemocných s idiopatickými střevními záněty spojena se vznikem kožních nežádoucích účinků při antiTNF-alfa léčbě
Východiska: U významného počtu pacientů s idiopatickými střevními záněty (IBD) se v průběhu léčby infliximabem nebo adalimumabem objevují kožní komplikace. Předpokládá se, že obě léčiva vyvolávají v aktivovaných zánětlivých buňkách apoptózu. Deoxyribonukleáza (DNáza) I je hydrolytický enzym, který je schopen štěpit dvouvláknovou DNA během apoptózy, a její nedostatek doprovází řadu autoimunitních poruch. Cíl: Posouzení aktivity DNázy I u pacientů s idiopatickými střevními záněty a stanovení jejího vlivu společně s dalšími faktory na vznik imunopatologických kožních komplikací biologické léčby. Metody: U pacientů s IBD, kteří byli v období 2007-2009 v našem centru léčeni infliximabem nebo adalimumabem, byl zpětně zkoumán výskyt kožních neinfekčních komplikací během této léčby a byla posuzována aktivita DNázy I. Posuzován byl také náhodný vzorek pacientů s IBD, kteří biologickou léčbu absolvovali bez kožních komplikací. Pro určení aktivity DNázy metodou ELISA bylo použito sérum. Výsledky: Během trvání studie podstoupilo biologickou léčbu 313 pacientů s IBD. U 43 z nich se vyskytly neinfekční kožní komplikace. Zařazeno bylo také 95 pacientů s IBD, kteří biologickou léčbu absolvovali bez kožních komplikací. Univariátní analýza určila jako rizikové faktory pro kožní komplikace ženské pohlaví, léčbu adalimumabem, absenci konkomitantního podávání kortikosteroidů a nízkou aktivitu DNázy I. V rámci multivariátní analýzy byly s nepříznivými kožními reakcemi spojeny pouze nízká aktivita DNázy I (OR 0,45; 95% CI 0,29-0,71; p < 0,001) a léčba adalimumabem (OR 30,8; 95% CI 6,87-138,16; p < 0,001). Závěr: Nízká aktivita DNázy I může být rizikovým faktorem pro vznik imunitně zprostředkovaných kožních komplikací během biologické léčby pacientů s IBD.
Komentář ke článku „Obesity in patients younger than 60 years is a risk factor for Covid-19 hospital admission“ (Clinical Infectious Diseases)
Hereditárny difúzny karcinóm žalúdka (HDGC) je dedičnou formou difúzneho typu karcinómu žalúdka s vysokou invazivitou. Približne 10 % pacientov s karcinómom žalúdka je familiárnych, pričom 3 % je autozomálne dedičných s vysokou penetranciou. HDGC je autozomálne dominantným dedičným typom karcinómového syndrómu, pri ktorom sa u postihnutých jedincov vyvinie v mladom veku difúzny karcinóm žalúdka. Mutáciou CDH1 génu sa inaktivovaný E-cadherin identifikuje u 30-50 % pacientov. Nosiči mutácie CDH1 génu majú približne 70% celoživotné riziko vzniku difúzneho karcinómu žalúdka (DGC), pričom u žien je 20- až 40% riziko vzniku lobulárneho karcinómu prsníka. Bežné endoskopické sledovanie sa ukázalo ako inefektívne v diagnostikovaní včasnej formy HDGC. U nosičov mutácie CDH1 génu je geneticky indikovaná profylaktická totálna gastrektómia. Táto sa odporúča u pacienta pä» rokov mladšieho ako je najmladší člen rodiny s karcinómom žalúdka a spravidla po 20. roku života. Pri odmietnutí odporúčaného chirurgického zákroku alternatívnu možnos» predstavuje intenzívne endoskopické sledovanie 2x ročne s početnými "protokolárnymi", ako aj cielenými biopsiami, spojené s chromoendoskopiou, resp. NBI. Preventívna totálna gastrektómia predstavuje v súčasnosti jedinú kuratívnu možnos» pre pacientov s HDGC.
Copyright (c) Array Gastroenterologie a hepatologie
Surveillance karcinomu pankreatu u osob s vysokým rizikem Stanovisko odborných společností
17. vzdělávací a diskuzní gastroenterologické dny
Diagnóza nízkého stupně dysplazie u pacientů s Barrettovým jícen - pravděpodobně "overdiagnosed"
výsledky a postupy - zhodnocení (zdravotní péče)
Switch z originálního na bio­similární adalimumab SB-5 u nemocných s Crohnovou chorobou – dlouhodobé výsledky
Cíle studie: Originální adalimumab je zavedenou terapií Crohnovy nemoci, biosimilární adalimumab SB-5 se ukázal být v krátkodobé 10týdenní studii stejně efektivní a bezpečný jako originální produkt. Cílem studie bylo porovnat účinnost a bezpečnost léčby biosimilárním adalimumabem SB-5 po převedení z originálního léčiva v dlouhodobém sledování trvajícím 104 týdnů. Metody: Observační a retrospektivní analýza nemocných s Crohnovou chorobou, starších 18 let, kteří byli léčeni v Klinickém centru ISCARE a. s. a jejichž data o efektivitě a bezpečnosti léčby byla uvedena v CREdIT registru. Primárním cílem bylo zjištění klinické efektivity léčby biosimilárním adalimumabem SB-5 a originálním adalimumabem vyjádřené pomocí Hervey-Bradshowa indexu v týdnu 52. Sekundárními cíli bylo zjištění hodnot CRP, fekálního kalprotektinu a plazmatické hladiny adalimumabu v týdnech 10, 26, 52, 78 a 104 a výskyt nežádoucích účinků a perzistence na léčbě. K lepšímu posouzení efektů léčby byly vytvořeny dvě kohorty pacientů na základě „propensity score matching“ pro pohlaví, věk, lokalizaci nemoci a aktivitu choroby. Výsledky: Celkem 54 pacientů v každé kohortě bylo spárováno podle uvedených kritérií. V týdnu 52 byla průměrná hodnota HB skóre v kohortě léčené originálním adalimumabem 3,2; v kohortě na biosimilárním adalimumabu SB-5 4,0 [rozdíl (95% CI) –0,78 (–2,8; 1,3) ]. Podobně klinicky nevýznamné rozdíly byly zjištěny v hodnotách C-reaktivního proteinu (CRP), fekálního kalprotektinu a v průměrné údolní koncentraci adalimumabu mezi oběma kohortami v týdnu 52. Kaplan-Meierova analýza potvrdila v týdnu 52 významně lepší perzistenci na léčbě u originálního přípravku v porovnání s biosimilárním adalimumabem SB-5 0,870 (0,785–0,965) vs. 0,648 (0,533–0,789). Závěr: Dlouhodobé výsledky nemedicínsky indukovaného „switche“ z originálního na biosimilární adalimumab SB-5 potvrdily stejnou terapeutickou efektivitu biosimilárního adalimumabu SB-5 vyjádřenou podobně kontrolovanou klinickou aktivitou Crohnovy nemoci, biologickými parametry a farmakokinetickým profilem v týdnu 52 a v týdnu 104, jako měl originální adlimumab. Byla zjištěna nižší perzistence na léčbě u biosimilárního adlaimumabu SB-5.
Dia­gnostika a endoskopická intervence u raritního MALT lymfomu proximálního jejuna
Extranodální lymfom z marginální zóny slizniční lymfoidní tkáně (MALT lymfom) se řadí mezi primární extranodální non-Hodgkinovy lymfomy s nízkým stupněm malignity, nicméně s rizikem generalizace. B lymfomy bývají někdy asociovány s dalšími chorobnými stavy (například infekce Helicobacter pylori, Campylobacter jejuni či idiopatické střevní záněty). Klinicky se mohou prezentovat různorodě od dyspeptických potíží s malabsorpcí a hubnutím až po ileózní stav či masivní krvácení do trávicího traktu. Diagnostika se opírá o klinický stav, laboratorní výsledky a výsledky zobrazovacích metod, endoskopie má zásadní význam při vizualizaci nádorové masy a odběru bioptovaného materiálu pro stanovení definitivní histopatologické diagnózy. Léčba MALT lymfomů spadá do rukou onkologa, zahrnuje chemoterapii a/nebo radioterapii, v ojedinělých případech je indikován též resekční výkon. V předložené kazuistice prezentujeme starší pacientku, která byla do našeho IBD centra odeslána pro nespecifické bolesti břicha a pozitivní test na okultní krvácení. Při CT vyšetření před endoskopií byla popsána infiltrace oblasti lienální flexury blíže nespecifikovanou masou, následně provedená koloskopie prokázala pouze intaktní sliznici tračníku, včetně terminálního ilea. Teprve při druhém čtení CT scanu byla zpřesněna lokalizace infiltrátu na oblast proximálního jejuna a jeho mezenteria, následující gastroskopické vyšetření odhalilo stenozující exulcerovaný tumor v proximálním jejunu, nepropustný ani pro pediatrický koloskop. Histologické vyšetření bioptované tkáně potvrdilo diagnózu MALT lymfomu. Při kontrolním gastroskopickém vyšetření po ukončené onkologické léčbě (chemoterapie v kombinaci s radioterapií) byla nadále přítomna endoskopicky neprůchozí stenóza proximálního jejuna. Klinicky u pacientky doházelo k hubnutí, které bylo do jisté míry způsobeno intermitentní poruchou pasáže při pozření tuhého sousta, proto byl perorální příjem obohacen o vysokokalorický sipping. Další kontrolní CT břicha vykazovalo regresi infiltrátu, ale přetrvávala stenóza proximálního jejuna v délce asi 7 cm. Dle přání pacientky nebyla provedena chirurgická resekce stenotického úseku střeva, ale přistoupili jsme k endoskopické dilataci stenotického úseku jejuna balonkem. Po prvních dvou dilatacích postižené oblasti došlo u pacientky k přechodnému zlepšení tolerance tuhé stravy. Pro restenózu byla provedena třetí endoskopická dilatace s rozvojem komplikací, které zahrnovaly krátkodobou oběhovou nestabilitu s bolestmi břicha a nakonec vyústily v neodkladné chirurgické řešení.
Díl II. – Epidemiologie idiopatických střevních zánětů v české populaci: dostupné datové zdroje, prevalence léčených pacientů a celková mortalita
Program kolorektálního screeningu v České republice – hodnocení výkonnosti center za rok 2021
Východiska: Česká republika patří dlouhodobě mezi země s vysokými hodnotami incidence i mortality kolorektálního karcinomu. Od roku 2000 je v ČR zaveden screeningový program, který hraje v rámci prevence tohoto onemocnění důležitou roli. Pro zajištění vysoké kvality a z ní plynoucí úspěšnosti programu je nutný průběžný monitoring celého screeningového procesu. Cílem sdělení je prezentace aktuálních výsledků Národního programu screeningu kolorektálního karcinomu pomocí vybraných indikátorů výkonnosti jednotlivých pracovišť pro screeningovou koloskopii (dále jen centrum). Materiál a metody: Analýza byla provedena na datech roku 2021, hodnoceny byly vybrané indikátory výkonnosti (počet provedených preventivních koloskopií, adekvátní střevní očista, podíl totálních koloskopií a záchyt adenomových polypů). Výsledné indikátory výkonnosti byly hodnoceny v souladu s referenčními hodnotami publikovanými v doporučených postupech ČGS ČLS JEP s cílem poukázat na výsledky programu jako celku, nikoli hodnotit jednotlivá centra. Výsledky: Většina (94,7 %) center splňuje základní indikátor výkonnosti stran počtu provedených koloskopií. Indikátor výkonnosti adekvátní střevní přípravy byl splněn u 83,6 % center (průměrný podíl koloskopií s adekvátní střevní přípravou je v ČR 93,8 %), optimálního podílu úplných koloskopií (90,0 %) v roce 2021 dosahovalo 87,2 % center. Pouze 16 center (8,5 %) nesplnilo indikátor hodnotící detekci adenomů, mezi centry byla v tomto parametru značná variabilita (11,6–68,2 %) – obdobné výsledky pozorujeme i v případě hodnocení tohoto indikátoru dle pohlaví a indikace. Při hodnocení dle indikace byla zaznamenána u TOKS+ koloskopií relativně nízká detekce adenomových polypů související s vysokou a variabilní pozitivitou TOKS, což může indikovat nadbytečné koloskopie a nadměrně zatěžovat centra. Závěr: Část center nesplňuje minimální referenční hodnoty definované doporučeními ČGS ČLS JEP pro jednotlivé indikátory výkonnosti – je tedy nezbytně nutné pokračovat ve sledování indikátorů výkonnosti na úrovni jednotlivých center s cílem zvyšování kvality celého programu.
Péče o IBD pacienty – klinická praxe v gastroenterologických ambulancích sekundárního typu v ČR
Nemocných s idiopatickými střevními záněty (Crohnova nemoc a ulcerózní kolitida) v gastroenterologických pracovištích trvale přibývá. Velmi důležitou roli v péči o ně hrají gastroenterologické ambulance sekundárního typu. V naší práci byla hodnocena klinická praxe péče o nemocné s idiopatickým střevními záněty v těchto pracovištích. Data byla získána pomocí strukturovaného dotazníku se čtyřmi okruhy problémů (charakteristika pracoviště, diagnostika, léčba a sledování pacientů). Získaná data byla porovnána s lokálními a mezinárodními doporučeními a prokazují vysokou odbornou úroveň péče.
Doporučení pro podávání biologické terapie u idiopatických střevních zánětů: 2. vydání